282 



narum exteriorum foliiformis apicetn pedum maxillarium externorum 

 longitudine supernt. Qvatuor viilgo aculeorum nppendicis caudalis inter' 

 medite lateralium paria. 



Jeg har erholdt denne Art fra det sydlig'e Gronland ved Kaptajn 

 HolhoWs og Candidat H. Moller's Godhed. 



C. Pedes primi et secundi paris flagello armati. 



3. Hippolyle Gaimardii Miln-Edw. 



(Tab. I fig. 21-29). 



SvnonYDii, Uippolyte Gaimardii Milne-Edw. Hist. d. Ciustacés II, 378. 



Farven lyst graabrun med mang'foldig'e rodbrune Pletler og- el 

 eller flere hvidgule, mere eller mindre tydelige, Tværbaand paa Bag- 

 kroppens Rygflade. 



Formen af denne Art er temmelig langstrakt og tynd. 



Rygskjoldet, som, naar Pandehornet medregnes, indeholdes lidt 

 mere end 2^ Gang i Totallængden, er paa Siderne temmelig sammen- 

 trykket, ovenpaa uden Pulikel eller iojefaldende Svulst, derimod med ret 

 tydelig Kjol. Her frembyder sig iovrigt den Bemærkning, som jeg har 

 haft Lejlighed til at gjore hos flere Arter, og som ovenfor (Side 2i'>) 

 er fremsat, at næmlig Kjolen er stærkere fremtrædende og strækker sig 

 længer tilbage hos Hunnerne, efter at Æggene ere fremtraadte under 

 Bugen, og at Rygskjoldet for den Tid er mere glat og afrundet, medens 

 det efter den Tid viser en mere mat, ligesom furet og stribet Overflade. 

 Medens Æggene opbevares under Rygskjoldet, indtager Kjolen næppe 

 den halve Længde af dette; senere naaer den tandbærende Deel natur- 

 ligviis heller ikke længer, men selve Ophojningen eller Kammen fortsætter 

 sig, stedse tiltagende i Brede, langt tilbage mod Rygskjoldets bageste Rand. 

 Panden sænker sig kun lidet eller aldeles ikke, og Pandehornet Cfig.2i a&b) 

 udgaaer oftest næsten ganske vandret, skjiindt det dog ogsaa hos mange 

 Individer bojor sig temmelig stærkt opad med Spidsen. Pandehornet er 



