512 



Flade besat med en Ræfclsc stærise Torne; sjette Led fcun lidt l-.ortere end 

 fjerde, dobbelt saa lanjjt som femte, har, foruden Tornerækljer paa den 

 bageste Flade, to Ræl?ker Borstefcnlpper langs Sidefladerne. 



Fjerde Fodpar er ubetydeligt kortere end tredie; dets sjette Led 

 af lige Længde med det fjerde Led. lovrigt overeensstemmende med 

 tredie Fodpar. 



Femte Fodpar stemmer temmelig nær overeens med Qerde, kun 

 er dels Qerde Led lidt kortere end sjette, og viser ingen Torne paa den 

 ydre Flade. 



Gjællerne ere ovale, hvilkel dog især gjælder de tre forste Par; 

 de to sidste ere meget længere end de foregaaende; femte Par (fig. 61) 

 foroven meget tilspidset og furet lige fra Spidsen; begge Delene altsaa 

 lige lange. 



Anden Bugring er usædvanligt lang (mere end tre Gange saa lang 

 som forste), og udvider sig meget stærkt paa Siderne, saa at den (i Dyrels 

 sædvanlige, vinkelformigt bojede Stilling) ikke blot skjuler en stor Deel 

 af tredie Rings Sidestykker, men næsten ganske bedækker forste Ring. 



Tredie Ring bar Rygfladen hvælvet, men aldeles afrundet; den 

 bageste Rand er i Midten uddraget i en Spids eller Vinkel, der dog er 

 afrundet, og lægger sig tæt op til den folgende Bugrings Rygflade. 



De folgende Btigringe forekomme mig ikke at vise noget Særeget 

 i deres Form. 



Det mellemste Halevedhæng har i Regelen fire Par Torne langs 

 Siderne*). I Enden viser det tre Par Torne (fig. 62), af hvilke det yderste 

 er det korteste, halvt saa langt som det næste; dette, der er det længste 

 og tillige det stærkeste, er dog noget kortere end Halevedhængets Brede 

 i Enden; det mellemste Par staaer i Længde midt imellem de to 



♦) Af 21 undersbfjte Individer havde elleve fire P.ir Torne, tre fem Par, et tre Par; 

 Lus fire Individer viste den ene Rand fire, men den anden kun tre Turne, og hos 

 to fandtes fire pna den ene Side, men fem paa den anden. 



