3f9 



H. Phippsu fean fcarakteriseres ved folgende Liniop. 



Sctdum dorsale antice dentatmn^ carina vulgo ohsoletiore, interdum 

 prorsus evanescente. Itostrwn frontale horizontnle ^ angustatum, vix cul- 

 tfllalum, parvum, sctito dorsali brevius, dupla fere oculorum gnndet longi- 

 tudine, apicemqne pedunculi antennarum interiorum assegvittir , non vero 

 appendicis antennarum exteriornm foliiformis. Margo ejiis superior vulgo 

 decem, inferior quatuor gerii dentes. Margo scuii dorsalis unterior gvaluor 

 armata est aculeorum paribus, primo et secundo supra oculos, iertio infra 

 octdos, quarto ad conjunctionem marginis anterioris curn marginibus late- 

 ralibus. j4ntennæ interiores mcdiocris (^in utroqve sexu) magnitudinis, 

 qnartam fere longitudinis animalis partern complent, apicemque appendicis 

 antennarum exteriornm foliiformis longe superatd) utrumqve flagellum pe- 

 dunculo longius est. Pedes maxillares externi apicem appendicis anten- 

 narum exteriorum assequuntur. Quatuor aculeorum appendicis caudalis 

 intermedite lateralium paria, 



i O. Hippolyte pusiola Kr. 

 (Tab. HI fi^. 69—73). 



Denne lille Arf, som, hvad Pandehornet ang-aaer, staaer nær ved 

 H. microceros f er af temmelig- plump Formj især er Forferoppen gjerne 

 noget tyk og ligesom opsvulmet. 



Rygskjoldet, som — Pandehornet medregnet — indeholdes om- 

 trent 5J Gang: i Totallængden, er meget stærkt hvælvet eller ligesom 

 puklet i Retningen bagfra fortik Panden er imidlertid ikke siinderlig-t 

 nedstigende, men det er den bageste Deel af Rygskjoldet, som sænker 

 sig- dybt. Man kan ofte være meget i Tvivl, om man skal sige, at Ryg- 

 skjoldet har Kjol eller ikke: i alt Fald er den gjerne meget lidt frem- 

 ragende, og indtager kun en ringe Deel af Rygskjoldets Længde. Den 

 Uovereensstemmelse, som iovrigt forskjællijje Individer i saa Henseende 



