539 



tydeligt lænjj^ere end ^'erdej dette langes den ydre Side væbnet med syv 

 til otte Torne*). 



Femte Par Fodder er atter lidt kortere end fjerdej fjerde Led 

 langs den ydre Side væbnet med fire eller fem Torne (det forste Tal 

 synes det regelmæssige). 



Gjællerne (fig. 98) ere temmelig korte og brede, det bageste Par 

 aldeles ikke tilspidset foroven} dets bageste Halvdeel rager lidt frem 

 over den forreste. 



Hvad der i hoj Grad udmærker nærværende Art, og gjor det let 

 at adskille den fra alle andre, er Forholdet af Bagkroppens Ringe (fig. 

 x)9, A). Istedetfor at næmlig kun de tre af disse ellers have Siderandene 

 uddragne til Torne, er det her Tilfældet med alle sex Ringe, og Tornene 

 ere desuden meget stærkt fremtrædende og iojnefaldende. Dog, som det 

 synes, i endnu hojere Grad hos unge Individer end hos fuldvoxne. 

 Forste Bugring viser paa hver Siderand to Torne, der ere rettede lige 

 ned, og af hvilke den forreste, der fremtræder omtrent ved Foreningen af 

 forreste Rand med Sideranden, er meget kortere og tyndere end deu 

 anden, der er anbragt henimod den bageste Deel af Sideranden. Denne 

 Ring frembyder endvidere den Særegenhed, at, idet anden Rings Side- 

 udvidelser lægge sig ud over den og ligesom sammenpresse den, op- 

 staaer der paa forste Ring, lige ovenover disse Sideudvidelser, en frem- 

 ragende, noget stump Tand. Sideranden af anden Ring har Isun een, 

 meget stærk og lang Torn, omtrent paa Midten. Tredie Bugring ^ hvis 

 Rygflade er bredt afrundet, og hvis bageste Rand kun fremtræder i en mid- 

 delmaadig Grad og stumpt, har almindeligen to Torne: een meget stor paa 

 Midten, og een meget lille, ofte næsten umærkelig (eller stundom endog 

 ganske forsvindende), foran denne ved dens Rod. Fjerde og femte Ring have 



*) Hos enkelte , maaskee især smaa. Individer træiTes paa dette ligesom paa følgende 

 Fodpar et ringere Torneantal, fem eller ses. 



Vv* 



