6 Wilhelm Björck 



för möjlighetens gräns att inorn den närmaste framtiden se realiserad, undersöka 

 även entornostraceerna. Likasä har jag avstätt frän att bearbeta de för övrigt myc- 

 ket obetydliga samlingar av parasitkräftor, sorn gjorts. 



Detta sorn rnotivering för den begränsniug, som nödvändiggjorts av det ofrän- 

 komliga förhällandet, att det icke är möjligt att pä en band samla en fuüständig 

 faunistisk behandling av omrädet. 



Av det ovan sagda torde det vara klart, att i mitt program icke ingätt att 

 lämna ett i egentlig inening strängt systematiskt arbete. Endast i undantagsfall har 

 jag därför ägnat upprnärksamhet ät frägor av denna art. Anledning härtill bar sä 

 mycket mindre förelegat, som de flesta av de här avhandlade krustaceerna i senare 

 tid varit föremäl för monografisk behandling av (i. 0. Sars, vars framställning jag 

 i regel ansett mig böra följa. Lika litet bar det synts mig av behovet päkallat, att 

 upptaga fullstäudiga synonymiutredningar; jag har därför endast anfört sädana van- 

 liga sjmonymer, som äterfinnas i omrädet mera direkt berörande litteratur. 



Uppgiften bar sälunda i kortbet varit, att fastlägga vilka arter, som ingä i Ore- 

 sundsomrädets fauna samt deras utbredning därinom, sedd i sammanbang med deras 

 förekomst säväl inom angränsande havsgebit som med utbredningen i dess helhet. 

 Den har slutligen ocksä varit att pä grundvaleu av sälunda vunna hällpunkter, 

 i ljuset av de rädande naturförhällandena, komma tili klarhet över üresimds- 

 omrädets djurgeograßska stäUning. I vad man de uppnädda resultaten kunna göra 

 anspräk pä ett mera genereilt biogeografiskt berättigande eller äro giltiga endast ifräga 

 om de djurgrupper, som här avhandlats, läter sig ju icke med füll säkerhet avgöra, 

 förrän bearbetningen av materialet fortskridit vidare. Men i betraktande av säväl 

 de nämnda gruppernas omfattning och mängsidiga förekorast som de hydrogra- 

 fiska betingelser, vilka i väsentlig man reglera utbredningsförbällandena, torde man 

 kunna vara berättigad hysa den välgrundade förmodan, att övriga grupper skola 

 giva enahanda resultat beträffande bade läget av sydgränsen för framträngandet mot 

 Ostersjön och framförallt beträffande den allmänna karaktären hos faunan. Detta 

 senare med desto större sannolikhet som jag kunnat bestämt konstatera, att en 

 annan grupp, echinodermerna, som ställts i främsta ledet, da det gäbt att ät Ore- 

 sundsfaunan vindicera en arktisk reliktetikett, alldeles icke ger nägot stöd för en 

 dylik Ständpunkt utan tvärtom pekar i samma riktning som de övriga, här behand- 

 lade djurgrupperna '. 



1 Säkerligen gäller detta ocksä ifräga om sydgränsen i Sundet. Petersen konstaterar näm- 

 ligen: (1889 s. 49) »de fleste af desse Arter (de söder om Helsingör förekommande echinodermerna) 

 standse sikkert med det dybe Vand raellem Hveen og Landskrona». 



