24 Wilhelm Björck 



32. Melphidippella macra (Norman). 



Syn.: Melphidippa longipes Boeck. 

 St. 31 1 ex., st. 46 4 ex., st. 50 1 ex., st. 52 25 ex. 



Inom omrädet norr om Ven träffas arten ä lerbotten, 23 — 40 m., i regel icke 

 allniänt. Meinert känner den endast frän trakten kring Anholt, dar den erhällits 

 enstaka. 



Utbredning: Norges syd- och västkust, 6 — 30 f.; Brit. öarna, även sydkusten; 

 Frankrikes västkust (Yeu, teste Reibisch). Arten intränger sälunda frän boreala i 

 atlantiska regionen. 



33. Gammarellus homari (J. C. Fabricius). 



Syn.: Gammarus sabini Leach. 

 St. 36 2 ex , st. 38 3 ex., st. 41 4 ex., st. 46 1 ex. 



Vid ßohuslän har jag haft tillfälle konstatera, hurusom denna art under vin- 

 tern synes ha en rikare frekvens an under den varmare ärstiden. Mähända ligger 

 häri anledningen, varför jag i Sundet ej iakttagit arten mera allniänt, an vad som 

 skett. Liksom följande är den strängt bunden tili algregionen och saknas alldeles 

 ä ren lerbotten och större djup. Emellertid är det uteslutet, att den norr om Ven 

 regelbundet anträffade arten skulle som konstant faunaelement nä in i omrädet 

 söder därom. Endast undantagsvis kau den gä ett stycke längre (Holländaredjupet 

 Meinekt). Den tränger visserligen genom Bälterna in i västligaste Östersjön, Kieler- 

 bukten, men är dar ett av de sällsyntare djuren (Blanc). 



Utbredning: Frän Kullen tili Bohuslän (Lilljeborg, Bruzeliüs); Norge tili 

 Ostfinmarken, grünt vatten bland alger; Murmaukusten, Barents hav; däremot 

 saknas den öster om Nowaja Semlja, ett förhällande, som redan betonas av Ohlin, 

 senare av Stappers, och uppträder först vid Amerikas ostkust; 0. och V. Grön- 

 land; Jan Mayen; N. Spetsbergeu. Arten gär söderut genom Nordsjön runt Brit. 

 öarna, dar den är en av de allmännaste amfipoderna (Walker), genom Kanälen 

 tili sydöstra Bretagne (Chevreux). Otvivelaktigt när Gammarellus homari sin rikaste 

 utveckling inom arktiska omrädet. Dar, säväl som vid vära kuster, träffas den 

 väsentligen inom algbältet. För antagande av circumpolaritet (se Stephensen Con- 

 spectus s. 199) saknas hällpunkter; snarare tala de föreliggande fakta för en västlig 

 (atlantisk) utbredning. Frän arktiska omrädet tränger arten dock längt in i det 

 boreala, men överskrider endast obetydligt denna regions sydgräns. 



