Biologisk-faunistiska undersökningar av Öresund Ol 



För att Därmare belysa artens batymetriska förekornst anför jag här en sam- 

 manställning av utbytet fräu de under Juliexpeditionen 1914 enligt füllt järnförbara 

 metoder undersökta stationerna. 



St. 



St. St. 



St. 





St, 



< 20 m. 12 o. 13 



10 o. 15 28 a 



36 





38 



(17—19 m.) 



(18 m.) (15—17 m.) 



(13-15 m.) 



(16 



-17 m.) 



Antal ex. 70 



70 



6 





20 



20—30 m. 18 o. 20 



39 41 



42 







(25 m.) 



(28—30 m.) (20—21 m.) 



(26—30 m.) 







Antal ex. 250 



60 2000 



1000 







> 30 m. 25 



31 35 o. 37 



44' 





46 



49 

 (45—52 m.) (30-34 m.) (30-36 m.) (37—42 m.) (31-34 m.) (33—42 in.) 



Antal ex. > 1000 > 1000 400 1 > 1300 > 300 



Frekvensen undergär vid omkring 20 rn., möjligen redan vid 18 — 19 m., en 

 betydlig ökning. Da arten är utpräglat eurybalin och, bortsett frän att den saknas 

 ä härd botten, ej visar bestämd förkärlek för nägot visst bottenslag, mäste djup- 

 förbällandena här vara avgörande. 



Utbredningen i övrigt är vidsträckt, omfattande säväl arktiska som boreala 

 havsomräden: Vita havet och Murmankusten; V. och O. Grönland tili 73° 30 '; Nord- 

 amerika norr om Massachusetts Bay (se Stephensen); däremot synes den saknas i 

 Nordsjön. Skulle det visa sig, att M. mixta i Kattegatt och Skagerack uppträder 

 i väsentligt underlägsen frekvens, vilket är möjligt, ha vi här ett exempel pä en 

 kvantitativ diskontinuitet i utbredningen av denna arktiska och boreala art. 



15. Neomysis vulgaris (Thompson). 



Arten förekommer i stört antal iuom vegetationsomrädets övre del tillsammaus 

 med Praunus-artema, utbredd över heia Sundet. Stundom har den enstaka an- 

 träffats även ä djupare lokaler, sä t. ex. st. 25. • 



Utbredningen är vidsträckt och omfattar Östersjön upp i Bottniska viken, Bäl- 

 terna, Kattegatt, Skagerack; Norge söder om Trondbjemsfjorden, däremot ej Fin- 

 marken (jfr Zimmer); Nordsjön; Brit. öarna. Arten är sälunda boreal. 



Till de i min förra förteckning upptagna 10 arterna komma nu ytterligare 5. 

 Nya för Öresund äro: Erythrops erytlirophthcdma , E. elegans, Mysidopsis angnsta, M. 

 didelphys, M. gibbosa, Leptomysis gracilis, Gastrosaccus spinifer, Macropsis slabberi. 



Med undantag för Mysis oculata (Fabr.) (se s. 74) ha samtliga förut frän om- 

 rädet käuda arter auträffats. 



Draget gjordes ä härd botten. 



