Biologisk-faunistiska undersökningar av Öresund 65 



I det stora heia synes bottenbeskaffenheten i Öresund icke nämnvärt avvika 

 frän Kattegatts, sädan C. G. Joh. Petersen skildrar den i »Hauch»-expeditionens 

 allraärma resultat. Lerans uppträdande pä ringare djup karaktäriserar säväl Katte- 

 gatt som Öresund i jämförelse med Skagerack. Däreraot bar helt visst Petersen 

 anlagt väl skematiska synpunkter, da han (s. 434) anger, att »Lerbunden gaar ikke 

 stört syd for Kullen, den blandede Bund derimod gaar ind i den nordlige Del af 

 Sundet til syd for Hveen.» Var och en, som varit i tillfälle att undersöka botten- 

 material, mäste komrna tili den uppfattningen, att typisk lerbotten är förhanden 

 ätminstone tili strax söder om Ven. 



I nära samrnanhang med bottenbeskaffenheten stä vegetationsförhällandena. 

 Häröver föveligga observationer av Örsted och Lönnberg. Da det ej ingär i min 

 uppgift att ge en närmare framställning av hithörande förbällanden, och da frän an- 

 nat hall en undersökning är under utförande, skall jag inskränka mig tili nägra 

 korta antydningar i syfte att i sina huvuddrag ange vegetationsomrädets omfäng. 



I Örsteds arbete (s. 23 ff.) urskiljas trenne olika bottenformer, omrädet med 

 sand näende ned tili 13 — 15 m., härd botten med alger ned tili 15 — 20 m. samt 

 den mer an 20 m. djupa delen med lerbotten, vars förekomst ovan avhandlats. 

 Beträffande algvegetationens karaktär gjorde Örsted gällande, att tre regioner borde 

 urskiljas, frän stranden ut tili 2 — 5 farnuar, grönalgregionen, »Regio Algarum viri- 

 dium s. Chlorospermearum», därefter brunalgernas, »Regio Algarum olivacearum s. 

 Melanospermearum», innefattande även Zosterabältet, ned tili 7 — 8 famnar, samt 

 sist rödalgernas zon, »Regio Algarum purpurearum s. Rbodospermearum», vars un- 

 dre gräns anges tili 20 famnar. Som Lönnberg frambällit, bar denna iudelning 

 sina svagheter, som göra det vanskligt att upprätthälla den i dess ursprungliga 

 skick. 



Vegetationsomrädet inom den översta delen av littoralregionen är i stör 

 utsträckning upptaget av Zostera marina. Lönnberg uppger zosteran förekomma 

 frän ett par meter ut tili 15 m. Sedan dessa undersökningar offentliggjordes, 

 har Ostenfeld publicerat en ingäende framställning av denna arts biologi. Den 

 undre gränsen för grästängens förekomst sammanhänger nära med vattnets ge- 

 nomskinlighet och förlägges av Ostenfeld för Kattegatt tili omkr. 11 m., för 

 Öresund och Själlahds nordkust tili 8 V« — 9 '/a rn. Resultatet av sina undersöknin- 

 gar över Zosteraus förekomst i Öresund sammanfattar Ostenfeld pä följaDde satt 

 (s. 30). »I den nordlige Halvdel af Öresund fra Heisinger til Drogden er der god 

 Aalegreesbevoksning fra Kysten til omtrent 4 1 /a Favne, dog mange Steder med bare 

 Pletter eller stserkt blandet med Alger. Den bedste Bevoksning er paa omkring 3 

 Favne.» Zosteraregionens undre gräns mäste sälunda sättas vid omkring 9 m., 

 ej vid 15 m. Men det är att märka, att ocksä inom detta bälte särskilt brun- 

 alger pä sina stallen äro dominerande, liksom även betydande omräden, t. ex. 

 stora delar av Lundäkrabukten, äro alldeles blottade pä Vegetation. Särskilt bör 

 nämnas Fucus vesiculosus och F. serratus, vilka flerestädes, dar bottnen är stenig, 

 uppträda formationsbildande, t. ex. Bavsebäck utanför hamnen, st. 36, i norra Öresund. 



Lunds Universitets Ärsskrift N. F. Afd. 2. Bd 11. 9 



