66 Wilhelm Björck 



Delvis tillsammans med dessa arter, pä djupare vatten demförutan, uppträder La- 

 minaria, vilken ofta massvis erhällits i trälen; jag har antecknat Lundäkrabuktens 

 yttre del, 17—19 m„ Staffansbank, 15—17 m., st. 38, 16—17 m., st. 46, 31 — 34 m., 

 st. 49, lodskott under draget 48, 42, 33 m. Pä alla dessa stallen ha emellertid flo- 

 rideer samtidigt erhällits i massor. Det är därför svärt att i Öesteds mening 

 skarpt isärhälla dessa bäda regioner. 



Frän zoologisk synpunkt knyter sig huvudintresset tili att fä avgjort, tili vil- 

 ket djup man är berättigad i Öresund räkna med en utvecklad alg Vegetation. Som 

 redan framhällits, satte Örsted den undre vegetationsgränsen vid 36 m. Lönnberg 

 omnämner, att Laminarian förekommer »ätminstone ut tili 25 m.» I samma rikt- 

 ning kunna de ovan meddelade iakttagelserna anses tala, om man blott hade ga- 

 rantier för att redskapet icke befarit grundare regioner. Aven om lodskott tagas 

 under skrapningen kan Händigen skrapan eller trälen lätt nog hava gätt över grun- 

 dare omräden, och man är under sädana förhällanden förhindrad draga bestämda 

 slutsatser av draget. Det är sä mycket raindre sannolikt, att algvegetationen när 

 sä djupt, som Kylin (s. 218) konstaterat, att den undre vegetationsgränsen vid 

 Bohuslän ligger vid 35 in., ehuru redan vid 20 — 25 m. Vegetationen är fattig i 

 jämförelse med därovanför; vid Hallandskusten förlägger han gränsen tili 25 m. 

 Efter allt att döma kan man under dessa förhällanden endast normt räkna med rikt 

 utvecklad Vegetation i de delar av Öresund, som befinna sig inom det saltare bot- 

 tenvattnets rayon. Gränsen härför kan, som nedan framhälles, sättas vid omkr. 

 20 m. Nedanför denna gräns torde sälunda i regel den vegetationsfria slikbottnen 

 vara förhärskande. 



Till slut ha vi att med nägra ord beröra frägan om havsbottnens successiva 

 förändring. I detta sammanhang bör erinras om, att rörbyggaude bottendjur, 

 dar de uppträda i massor, kunna i ej oväsentlig man inverka modifierande 

 ä de biologiska förhällandena. Sä t. ex. ätskilliga annelider samt rörbyggande'am- 

 fipoder, i främsta rumraet Haploops tnbicola, som ä slikomrädena är ett verkligt 

 karaktärsdjur. Med öppen blick för denna djurarts talrikhet — pä ett stalle 3500 

 individer pr kvm — och biologiska betydelse har, som redan framhällits, C. G. 

 Jon. Petersen urskilt ett Haploops-samhälle, vars ungefärliga omfattning han an- 

 tytt för östra och sydöstra Kattegatts vidkommande. Emellertid stracker sig detta 

 »sarnhälle» otvivelaktigt vida längre mot söder. Haploopsrör med levande djur fin- 

 ner man i massa ä st. 39, i nägot inindre mängd ä st. 35 och 37, men ännu ä st. 

 31 kan Haploops-formationen, ehuru utspädd, pävisas. Vi torde alltsä fä sätta detta 

 samhälles sydgräns vid Ven. 



Av med tiden allt större räckvidd bli helt visst de förändringar, som de bio- 

 logiska villkoren undergä genom den alltjämt ökade slagganhopningen i de delar 

 av omrädet, dar ängbätstrafiken är som livligast. Det gör ett egendomligt intryck, 

 dtt finna en betydande mängd slaggklumpar, besatta med ett oftast mycket rikt 

 djurliv, ingä som en ordinär beständsdel i trälens eller skrapans innehäll. Särskilt 



