68 Wilhelm Björck 



säkerligen med rälta skarpt kritiserats av 0. Petteesson och G. Ekman, äga till- 

 räcklig noggrannhet, även om de icke hälla mattet, da det gäller säkert avgörande 

 av vattenslagens Ursprung. Pä denua puukt ge dessutom Petteessons och Ekmans 

 undersökningar för Kattegalts vidkommande de upplysningar, som torde vara av 

 nödeu för klarläggande av de förhällauden, som här ifrägakomma. 



Det hydrografiska tillständet fär sin egentliga karaktär därav, att Ore- 

 sund utgör en av förbindelselederna mellan Kattegatt och Ostersjön. Norrifrän 

 drives längs den ovan omnämnda fördjupningen i havsbottnen saltare vatten in i 

 Sundet. Detta lager fyller som ett bottenskikt dess djupare delar. Petteesson och 

 Ekman konstatera (1897 s. 18), att alla de dauska längdprofilerna visa, huru under- 

 strömmens isobaliner av rätt betydlig salthalt kila ut mot norra sluttningen av den 

 omkr. 7 in. djupa tröskeln. I motsatt riktning strömmar som en ytström Öster- 

 sjöns mindre salta vatten ut mot Kattegatt. Obehindrat fortgär denna baltiska ut- 

 ström, i stört sett kontinuerlig, men av under skilda ärstider olika mäktighet. 

 Tröskeln mellan Malmö och Amager hindrar däremot i regel det salta bottenlagret 

 att tränga in i Ostersjön. Understundom, nägra fä gäuger om äret, blir dock pä- 

 frestningen för stark och Kattegatt sänder även denua väg en kaskad in i Oster- 

 sjön (M. Knudsen 1905 s. 36). 



Vattenomsättningen i Oresund kan säledes i fä ord uttryckas sälunda, att, me- 

 dan vi ha att räkna med en ständig ytström frän Ostersjön mot Kattegatt, kan den 

 saltare bottenströmmen i detta omräde blott vid enstaka tillfällen och ingalunda re- 

 gelbundet denna väg nä in i Ostersjön. Tillströmningen dit sker normalt genom 

 St. Bält. Pä sä satt fä vi i Oresund, liksom vid vär västkust i övrigt, schematiskt sett 

 tvenne vattenskikt, ett ytlager med lag salthalt och ett bottenlager med högre salt- 

 halt samt däremellan ett mer eller mindre otydligt begränsat mellanskikt, som upp- 

 kommit genom blandning av de bäda andra. 



Spörsmälet, tili vilket huvudintresset frän biologisk synpunkt knyter sig, blir 

 nu: vilka egenskaper utmärka detta bottenlager och hur längt stracker sig dess in- 

 flytande i Sundet? 



För klarläggande av dessa frägor är man hänvisad tili de upplysningar, som 

 de danska undersökningarna lämna 1 . I Oresund ha tre profiler undersökts. 

 Den sydligaste (profil XI) sammanfaller med linjen Limhamn — Dragör, den rneller- 

 sta (profil XII) gär mellan Barsebäck och Saltholm, den nordligaste (profil XIII) 

 mellan Landskrona och Vedbaek. För jämförelse med förhällandena i Kattegatt 

 torde man lämpligen kunna begagna Station 5 av profil IV, som skär Kattegatt i 

 ost-västlig riktning nägot söder om Anholt. 



Med hjälp av de talrika diagram och kartor, som pä grundvalen av dessa 

 rekognoseringar utförts, är det en icke alltför svär uppgift- att pävisa en tydlig pa- 

 rallellism mellan de bägge omrädena. Här mä blott hänvisas tili nägra endast be- 

 träffande ytförhällandena obetydligt förenklade längdsektioner genom Oresund, som 

 stamma frän det första observationsäret samt en tabellarisk sammanställning 



1 Se närmare >Beretning> etc.; eammanfattande referat i Bjökck 1913, s. 32 ff. 



