70 Wilhelm Björck 



Ocksä künde den första bearbetaren av det 1891 — 93 insamlade observations- 

 materialet, K. Rordam, pä följande satt sammanfatta sitt omdöme (Rordah s. 183): 

 »Vesterhavsvand (d. v. s. vatten av 3,0 — 3,5 % salthalt) daekker Bunden av det uord- 

 lige Kattegat (Nord for Lasso) og sender herfra en mindre Gren syd paa ind i 

 Läso-Rende og en starre Arm gennem den d}'be Rende 0st for Anholt, hvor den 

 deler sig med en vestlig Gren ned i Store-Beelt og en ostlig Gren ned i Sundet. 

 For det sydlige Kattegats saavelsom for Snndets Vedkoinmende kan 10 Favne Kur- 

 ven med teminelig stör Nojagtighed ssettes sora Grsenselinje for Vesterhavsvandets 

 Udbredelse, saa at det i Regien ikke findes paa Dybder, der ere stört lavere end 

 10 Favne. Vesterhavsvand gaar i Sundet derfor kun lidet syd for Hveen og over- 

 skrider sikkert aldrig Drogden.» 



Jag bar anfört detta uttalande endast för att fastslä överensstämmelsen rnel- 

 lan de bäda omrädena i de allmänua hydrografiska villkoren. Emellertid bör det 

 framhallas, att Rordams karaktäristik av lagrens natur och Ursprung av senare 

 forskare uppvisats vara mycket otillfredsställande. 



Pettersson och Ekman (1897 s. 16 ff.) ha närinare bestämt arten av botten- 

 lagret i Kattegatt och Oresund, och rör det sig enligt dessa författare dels om nord- 

 sjövatten dels om bankvatten, som i nägon man utspätts, desto mera ju läugre sö- 

 derut man kommer. 



Klart är alltsä av dessa iakttagelser, att vi frän ett djup av omkriug 20 m. nor- 

 malt finna Oresunds bottenlager söderut tili trakten av Ven och Landskrona utgöras av 

 vatten, som i salthalt och temperatur ytterst nära överensstämmer med motsvarande 

 lager i angränsande delar av Kattegatt, med vilket det för övrigt sammanfaller även 

 tili sin härkomst. x 



1 En bekräftelse pä riktigheten av denna slutsats lämna Ruppins nyare undersökningar 

 av de hydrografiska förhällandena i Östersjön och St. Bält. Ruppin meddelar sammanställ- 

 ningar av mänadsmedeltalen av fyrskeppsobservationerna för äron 1902—08 vid Anholt Knob, 

 Schultzgrund och Lappegrundet (tyvärr kunna dock icke dessa tabeller ge upplysning om syd- 

 gränsen för det salta bottenskiktet). 



Av intresse är härvid att erfara, hur 20 m.- och bottenobservationerna utfalla, varvid jag 

 dock endast meddelar max. och min. av ifrägavarande mänadsmedeltal. 



Station 20 m. Botten 



Salthalt: Anholt Knob 29,3 °/oo (aug.)— 32,5 °/oo (juni) 31,6 °/oo (aug.)— 33,4 % (juni) 

 Schultzgrund 26,6 %o (sept.)-31,9 °/oo (juni) 28,7 °/oo (sept.)— 32,5 %>o (juni) 

 Lappegrundet 27,3 °/oo (sept.)— 31,8 °/oo (juni) 29,2 °/oo (febr.)— 32,6 7oo (juni) 

 Temperatur: Anholt Knob 3°,3 (mars)— 14°,9 (aug.) 3°,7 (mars)— 12°,9 (sept.) 



Schultzgrund 3°,3 (mars)— 13°,0 (sept.) 3°,6 (mars)— 12°,4 (sept.) 



Lappegrundet 3°,7 (mars)— 12°,0 (sept.) 3°,9 (mars)— 10°,9 (sept.) 



Härav framgär ju otvetydigt, att vid Lappegrundet amplituderna beträffande salthalten en- 

 dast äro föga större an vid Anholt Knob, samt vid 20 m. och vid bottnen mindre an vid Schultz- 

 grund. I temperaturen uppvisar Lappegrundet bade vid 20 m. och vid bottnen mindre variationer 

 an de bäda övriga observationsplatserna. Och med käunedom om bottenreliefens inflytande finns 

 ingen anledning att icke antaga füllt likartade förhällanden i heia djuprännan tili dess uppgrund- 

 ning i söder. Det bör anmärkas att bottenobservationerna stamma frän nägot olika djup, Anholt 

 Knobs frän 28 m., Schultzgrunds frän 26 och Lappegrundets frän endast 23 m. De kurvor, som 

 Ruppin konstruerat, ge även en mycket god illustration tili den parallellism, som räder i fräga 

 om bottenskiktens egenskaper vid de tre nämnda fyrskeppen. 



