74 Wühelm Björck 



är tagen i Kattegatt, utom att den uppgifves af fiskare frän Anholt, men som ocksä 

 finnes i Oresund». Emellertid har denna art varken av Lönnberg eller vid vära 

 undersökningar erhällits, och jag är inest böjd att antaga, att den ej längre dar 

 förekomrner. Stepiiensens nppgift (1910 s. 271), att arteo för 35 är sedan ofta för- 

 des tili Köpenhamn inen numera aldrig syns tili dar, talar för att den verkligen, alldeles 

 som fallet synes vara med Cancer pagurus, iorsvunnit frän Sundet. Frän Kattegatt 

 äter anges arten frän skilda delar: Fredrikshavn, Anholt och Gilleleje (Stephensen). 

 Därjämte bör nämnas, att den anföres frän Hellebaek och av Lilljeborg tagits vid 

 Kullen samt ätminstone under 1870-talet enstaka erhällits i Skelderviken (medd. av 

 prof. Wallengren). Ej heller är det riktigt att rubricera Lithodes maia som en hög^ 

 nordisk art, da den är en boreal och boreoarktisk form, som ej alls förekomrner i 

 verkligt arktiska trakter, men som är förhanden ännu vid ßrit. öarnas västkust 

 (Appellöe 1906 s. 171). 



V.idare anföres Mysis oculata, vars uppträdande i Öresund »är ett af de mest 

 tydliga bevisen för Öresundsfaunans partiellt arktiska natur» (Lönnberg 1898 s. 35). 

 Trots mycket och ihärdigt sökande — sä gott som varje erhallen Mysis-mdivid har 

 tillvaratagits, utom under Skageraks juli-expedition 1914 - - lyckades jag icke iakt- 

 taga ett enda exeinplar av den oinskrivna arten. För att bli i tillfälle konstatera, huru- 

 vida det unika exemplaret verkligen tillhörde Mysis oculata, gjorde jag en hemställan 

 tili prof. Lönnberg att fä läna det, men erhöh tili svar, att det ej längre künde erhäl- 

 las. H. J. Hansen ställer sig skeptisk mot uppgiften, och även Stephensen be- 

 tvivlar riktigheten av bestämningen. För egen del är jag närmast benagen att 

 anta, att en i och för sig förlätlig felbestämning föreligger, da nämligen som bl. a. 

 Apsteins figurer ge vid handen yngre individer av Michtheimysis mixta ha en viss 

 likhet med Mysis oculata. Ftt ytterligare skäl har tillkommit, sedan jag först 

 gav uttryck ät denna sannolika förklaringsgrund, i det att Ekman pävisat, att 

 Lönnberg velat sätta M. caspia Sars i nära sambaud med M. mixta, ehuru den 

 förra arten uppenbart är en Mysis s. str. Nu föreligger ju visserligen den möjlig- 

 heten, att det ryktbara exemplaret drivit ut frän Ostersjön och med den baltiska 

 strömmeus tillhjälp kunnat nä lokalen i Oresund, säsom Ekman uppvisat vara fal- 

 let med en annan, plauktonisk östersjörelikt, Limnocalanus grimaldi, och som möj- 

 ligen inträffat även med Idothea entomon, som enligt Hansen en gäng tagits vid 

 Toldboden i Köpenhamn. Men praktiskt torde denna möjlighet ej gälla mycket, da 

 nämligen M. oculata i Östersjöomrädet ej erhällits längre söderut an utanför Lands- 

 ort, och man för övrigt har svärt att föreställa sig, hur en transport i detta fall 

 skulle kunna försiggä. Det mä nu vara med denna sak huru som helst, ingen sy- 

 nes längre vara böjd att tillmäta fyndet ifräga nägon djurgeografisk betydelse. 



Emellertid upptages i Statistiken (ehuru ej bland de utvalda exempeln i den 

 allinäuna delen) ätskilliga krustaceer, vilkas huvudsakliga utbredning angives säsom 

 nordlig, nämligen : Hyas araneus (av Lönnberg dock ej själv iakttagen), Hippolyte 

 gaimardi, Mysis inermis, M. mixta, Diastylis rathkii, Icera albifrons, Mcera loveni. 

 Dessa formers utbredningsförhällanden har jag i deras huvuddrag redan skizzerat 



