Biologisk-faunistiska undersökningar av Öresund 79 



rostris i havsbandet bebo algbältet, uoeu inne i fjordarna träffas ä leran och 

 djup av 100 m. Även Portunus depurator uppehäller sig i fjordarnas sublittoralregion. 

 Den viktigaste vertikalutbredningen reglerande faktorn är härvid jämsides med 

 bottenbeskaffenbeten helt visst att söka i de hydrografiska betingelserna, och vi ha 

 kunnat konstatera, hurusom djurvärldens vertikala fördelning i stört sett äterspeglar 

 vattenlagrens skiktning. Även härutinnan bar man en viss motsvarighet i fjordarna 

 (Appellöf s. 158), i det att ytvattnets växlingar ocksä dar inom de övre 10 — 20 

 rn. framkallar en »Verarmung» av littoralfaunan. Den nämnda koncentrationen av 

 vertikalregionerna betiugas säkerligen främst av organisinernas känslighet för de 

 ärliga temperaturvariationerna. Reibisch har helt nyligen (1914 s. 233) fast upp- 

 märksamheten pä, att en amplitud av 9° i Kielerbucht finnes redan vid 14 m., 

 medan i mellesta Nordsjön samma amplitud uppnäs först vid 40 — 60 m. I Öre- 

 sund äro avvikelserna, som redan framhällits (se s. 69) l'rän förhällandena i södra 

 Kattegatt i detta hänseende tydliga nog, och synnerligen päfallande är skillnaden 

 mellan norra Kattegatt och Öresund. Medan variationerna i ytan och vid 5 fam- 

 nar äro nära överensstämmande i bägge omrädena, äro avvikelserna i djupare vat- 

 tenlager mellan Öresund, södra och norra Kattegatt (profil II st. 7, utanför Vinga) 

 mycket stora, varom följande sammanställning (grundad pä 1896 ärs danska obser- 

 vationer) ger en föreställning. 



Djup Ampli- 

 tud 







DJ 



up Ampli- 

 tud 



Ampli- 

 tud 



Öresund XIII; 3 10 f. 7°, 2 



Katteg 



;att 



IV: 



5 10 f. 14°, 



11:7 13°, 



15 f. 6°, 5 



)> 







15 f. 7°, 9 



13°, 5 





>5 







20 f. 7°, 9 

 25 f. 7°, 5 

 30 f. - 



9°, 5 

 7°,4 

 6°, 8 



35 f. — 6°, 7 



Sundets ärliga temperaturamplituder äro sälunda redan vid 20 meter mindre 

 an i Kattegatt vid 50 — 60 m. 



Det bör slutligen i detta sammanhang framhällas, att Öresund dock sakuar 

 representanter för den »djupvattensfauna», som i Skagerack karaktäriseras av exv. 

 dekapoderna Pontophüiis norvegicus, Munida rugosa, M. bam/ßca, Calocaris macan- 

 drem m. fl., vilka ej överskrida norra Kattegatt. Dessa formers utbredning synes ej 

 sträcka sig utanför de djupare omräden, dar bottenlagrens temperatur ej är under- 

 kastad nägra egentliga växlingar. 



3. Horisontalutbredningen. 



I min föregäende uppsats har jag sökt pävisa, hurusom sublittoralfaunans 

 dekapoder i stört sett ej överskrida gränsen Landskrona — Ven. Omrädet söder 

 därom erhäller sin karaktär av en artfattig littoralfauna, vars samtliga element äro 

 representerade ocksä i Östersjön. Sedan den nämnda uppsatsen skrevs, har under- 



