80 Wilhelm Björck 



sökniugsmaterialet väsentligt vidgats, och da resultatet kvarstär oförändrat, bar det 

 sälunda erhällit en vidare och säkrare grundval. För diskussionen orn faunans 

 sammansättning inom olika delar av oinrädet och dess relation tili angräusande 

 gebits torde det vara fördelaktigt att utgä just frän dekapoderna, vilken grupp är 

 den med hänsyu tili de olika artern as utbredning inom andra omräden bäst kända. 

 Den olika utbredningsvidd, som skilda arter besitta inom Sundet, kan i kort- 

 het formuleras : En grupp företrädes i heia den undersökta dclen av Sundet i ungefär 

 likartad frekvens. Hit höra Spirontoearis gaimardi, Leander adspersus, L. squüla, 

 Crangon crangon och Carciniis mcenas. Samtliga äro, med undantag för den jörst- 

 nämnda, exklusiva littoral former samt undantagslöst förhanden i västra Ostersjön. En 

 andra grupp finner sin sydgräns inom omrädct mellan Ven och Barsebäck, det stora 

 flertalet nära Ven. Denna den talrikaste gruppen omfattar följande 12 dekapoder: 

 Pandalus montagui, P. borealis, Pandalina brevirostris, Spirontoearis lilljeborgi, Hippo- 

 lyte varians, Crangon allmaimi, Cheraphilus bispinosus, Eupagurus bernhardns, Gala- 

 thea intermedia, Hyas araneus, H. coaretatus, Porturms depurator. En närmare 

 granskning ger vidare vid banden, att de sydligast anträffade individema äro att 

 uppfatla som enstaka utposter, och att man i de Jall, da det vor sig om allmännare 

 former, med säkerhet kan pävisa en avsevärd fr ekvensminskniny söder om linjen 

 Landskrona — Vedbeek. Och tager man hänsyn tili malakostrakfaunan i dess hei h et, 

 framstär det tydligt nog, att depressionen mellan Landskrona och Ven (st. 25) utgör en 

 reservoar, som nppsamlar de sista lämningarna av Jtattegatts sublittoralfanna och i all- 

 mänhet ej släpper den vidare. Den nämnda grausen överskrides icke alls av Pan- 

 dalus borealis, Pandalina brevirostris, Spirontoearis lilljeborgi och Hyas coaretatus. 

 Av Portunus depurator, som iakttagits i sammanlagt 21 ex., ba endast 2 ex. er- 

 bällits utanför gränsen, av Hyas araneus 1 av 8. Aven beträffande de övriga ligga 

 förhällandena klara nog. Pandalus montagui bar inalles träffats i omkring 160 ex., 

 värav ä st. 18, 20, 22 10 ex. erhällits (arten ganska euryhalin, finns sällsynt i Kie- 

 lerbukten), Crangon allmanni, som är den enda i massa uppträdande sublittorala de- 

 kapoden, bar söder om gränsen erhällits i tillsammans 17 ex. Pä samma satt är 

 Eupagnrus bernhardns, sä snart man nar upp i Venomrädet, allmän, men söder där- 

 om funnen endast enstaka; Gulathea intermedia gär euligt Stephensen ned mellan 

 Ven och Taarbaak, vilket nära sammanfaller med linjen Landskrona — Vedbsek. För 

 de tvä äterstäende, Hippolyte varians och Cheraphilus bispinosus, är jag pä grund 

 av ofullständiga observationer ej i stand verifiera regeln, men hänvisar för den först- 

 nämnda arten tili vad, som ä annat stalle (se s. 83) sägs om förhällandet mellan västra 

 Kattegatts och Oresunds fauna. A andra sidan är det väl otvivelaktigt, att den hittills 

 endast ä st. 38 anträffade Inachus dorsettensis är att hänföra tili samma grupp. 

 Äterstäende 6 arter, Spirontoearis pusiola, S. spinus, JEupagurus pubescens, Anapagurus 

 chiroacanthus, A. leevis, Portunus pusillus, äro anträffade endast norr om Hälsiugborg och 

 i enstaka exemplar. Da det rör sig om arter, vilka i Kattegatt, tre av dem även i 

 Skagerack, erhällits myeket sällsynt, är jag icke säker, om de verkligen böra bilda 



