Biologisk-faunistiskä ündersökiiingar av Öresund 83 



Det är i det föregäende betonat, vad särskilt Petersen med skärpa fram- 

 hällit, att mau, da det gäller att bringa utbredningsförhällanden under gemensam- 

 nia synpunkter och pä grundvalen därav söka nä klarhet över djurgeografiska pro- 

 blera, mäste väl akta sig för att överskatta värdet av eastaka »utlöpande» fynd. 

 I stallet bör huvudvikten läggas pä de al Im an na formerna. Sä gott sig göra lä- 

 ter, har jag sökt handla i överensstämmelse med denna grundsats, Att helt lämna 

 utlöparna ä sido vore givetvis lika oriktigt. Da t. ex. en art som Pandahts borealis, 

 känd säsom stenoterm och stenohalin, pävisas väl uthärda i Öresund, sä är detta 

 faktum i och för sig anmärkningsvärt och ägnat att i sin man bidra tili belysning 

 av fauuans natur. 



För avgörande av de enskilda iakttagelsernas betydelse bärutinnan är det av 

 stör yikt att ha förvärvat egen erfarenhet om de omräden, det gäller att jäm- 

 föra. Om Kattegatts lägre krustacefauna har jag tyvärr mycket obetydlig t'örsta- 

 handskunskap. De anmärkningar, som nedan göras, grunda sig därför väsentligen 

 pä litteraturuppgifter. Sä länge man opererar med vitsordat allmänna former och 

 sädana, som man icke har anledning misstänka genom sitt levnadssätt undandraga 

 sig fängstredskapen, torde detta tillvägagängssätt ocksä lata sig försvaras. 



Meinert, H. J. Hansen och Stephensen framhälla ofta vid diskussionen av 

 olika arters utbredning inom Kattegattomrädet en hos skilda former konstaterbar, 

 mer eller mindre utpräglad föikärlek för den östra eller västra delen. Sä uppgivas 

 t. ex. Macropodia rostrata (L), HippoJyte varians, Spirontocaris cranchii Leach, möjligen 

 även Athanas nitescens, vara allmänna i västra Kattegatt, medan de i östra Kattegatt 

 och Öresund antingen ej alls eller endast i enstaka exemplar anträffats. Detsamma 

 gäller om Bodotria scorpioidcs (Mont.), Endorellopsis deformis (Kr.), Lamprops fasciata, 

 Gitana sarsii Boeck, Neopleustes bicuspis (Kr.), Dexamine spinosa, Podoceropsis sophiae. 

 Möjligen skola kommande undersökningar pä en eller annan punkt modifiera denna 

 förteckning. Säkert är dock, att de nämnda dekapoderna och Dexamine spinosa, 

 vilken sistnämnda jämte Macropodia rostrata och Uippolyte varians uppträder mycket 

 allmänt i västra Kattegatt, genom sin sällsynthet eller fränvaro i Sundet och östra 

 Kattegatt äro äguade att avgränsa faunan dar frän västra Kattegatts och Bälternas, 

 pä samma gäng som de i sin man kunna belysa överensstämmelsen mellan Sundets 

 och östra Kattegatts. I detta sammanhang förtjänar det även päpekas, att Appellöp 

 (1906 s. 160) konstaterar fränvaron i de norska fjordarnas iure delar av Hippolyte 

 varians och Macropodia rostrata. 



Ännu flera äro emellertid de former, som äro gemensamma för östra Katte- 

 gatt och Öresund, men fränvarande eller sällsynta i västra Kattegatt, och som först 

 uppträda i detta farvattens sydvästra del, varifrän de ofta nä upp i Bälterna. 

 Hit kunna hänföras : Portunus depurator, Crangon allmanni, Pandalina brevirostris, 

 Hemilamprops rosea, Leucon nasica, Eudorella truncatula, E. emarginata, Diastylis 

 lucifera. Väsentligen överensstämmande utbredning har även Astacilla longicomis. 

 Denna utbredning träffar man vidare hos mänga av de amfipoder, som dominera i 

 östra Kattegatt och Öresund, t. ex. Ampelisca macrocephala, Byblis gaimardii, Haploops 



