6 J. E. ZETTERSTEDT, 



samt) *), Origanum vulgäre, Clinopodium vulgäre, Stachys silvatica, Aegopodium Podagraria, 

 Actoea spicata, Dentaria bulbifera, Geranium lucidum, Hypericum montanum, Viola mirabili*, 

 Silene nutans, Melandrium silvestre, Stellaria Friesiana, Lathyrus silvestris, Orobus vernus, 

 Or. niger, Vida silvatica, Astragalus glycyphyllus, Humulus Lupulus, Gymnadenia conopsea, 

 Carex montana, Convallaria Polygonatum och Convallaria multiflora med var. bracteata. 

 Denna märkliga monstrositet, på hvilken små blad eller bracteer utvecklas i blomskaf- 

 tets spets närmast under blomman, förekommer blandad med den vanliga formen. Brac- 

 teerna voro vanligen små och utvecklades merendels blott vid en å två blommor på sam- 

 ma stånd, mest vid de blommor, som hade sin plats mot stjelkens topp. Af Ormbunkar 

 observerades endast 10 arter, de flesta allmänna, såsom Polypodium vulgäre, P. Phwgopte- 

 ris, P. Dryopteris, Polystichum Filix mas., P. spinulosum med var. dilatatum, Cystopteris 

 fragilis, Woodsia ilvensis, Asplenium Filix femina, Aspl. Trichomanes, Struthiopteris germanica. 



Bland dessa nu anförda arter finnes en, som har ett särskildt interesse, och som 

 man väl knappt kunde hoppas att träffa i Småland, nemligen Echinospermum deflexum. 

 Denna utmärkta art, som först urskiljdes af Wahlenberg och som i vårt fädernesland 

 hitintills ej blifvit funnen söder om Herjeådalen och Medelpad, förekommer ganska spar- 

 samt på ett enda ställe på tvärbranta väggar. De största exemplaren hade en höjd af 

 fulla två fot. Denna art kan anses som en subalpin bergväxt, och förekommer i en stor 

 del af Europas högre bergstrakter. I Norge finnes den från Finmarken ända ned till 

 Christiansands Stift och stiger i Drifdalen på Dovre öfver barrträdens gräns, men uppnår 

 ingenstädes björkens öfre gräns. I medlersta Europa förekommer den på Harz och Sude- 

 terna, samt vidare längre mot söder i nästan alla bergstrakter af Österrikiska monarkien 

 till södra Schweiz, Savoyen och Lombardiet, men saknas i hela det vestra Europa (Britti- 

 ska öarne, Frankrike, Spanien). I det östra Europa torde dess utbredning vara mindre 

 känd; clock vet man att den förekommer äfven der, såsom i Wolhynien och Siebenbttrgen. 



Det är redan nämndt att vegetationen på denna bergarm liknar den som träffas på 

 den bergskedja, som sträcker sig utmed Wetterns sydöstra ända och som fått namn af 

 Husqvarnabergen. Så äro Campanula Tracheliwm, C. latifolia, Origanum vulgäre, Clinopo- 

 dium vulgäre, Stachys silvatica, Actaea spicata, Dentaria bulbifera, Geranium lucidum, Hype- 

 ricum montanum, Viola mirabilis, Orobus vernus, Or. niger, Vida silvatica, Astragalus glycy- 

 phyllus, Convallaria multiflora m. fl. gemensamma för båda bergskedjorna. Echinospermum 

 deflexum är icke funnen i Husqvarnabergen, men deremot finnas många arter der, som saknas 

 vid Taberg, såsom Asperula odorata, Hedera Helix, Draba muralis, Geranium columbinum, 

 Vida pisiformis, Trifolium procumbens, Allium ursinum, Carex silvatica, Festuca gigantea. 



Mossvegotatioiini är relativt mindre rik vid Taberg än den phanerogama, och der 

 förekommer knappt en enda art, som tyder på en subalpin karakter hos denna bergstrakt, 

 utom Bartramia Halleriana. Utom traktens allmännaste mossarter antecknades af de 

 egentliga Musci följande: Encalypta streptocarpa vid jernverket i stor mängd mellan malm- 

 bitar på de små kullarne, der äfven Barbula convoluta och B. subulata förekomma. Vid 

 vägkanten i barrskogen strax ofvan verket observerades: Weisia viriclula, Fissidens adian- 

 thoides, Didymodon rubellus, Barbula subulata, Encalypta ciliata, Aulacomnium androgynum, 

 Eurhynchium strigosum med var. imbricatum. Högre upp på berget i granskogen träffas 



x ) Under sommaren 1866 återfanns den mindre sparsamt jemte en varietet med hvita blommor. (Ett 

 sednare tillägg). 



