12 J. E. ZETTERSTEDT, 



äfven att taga i betraktande djurverldens inverkan, då bladen förtäras af insektlarver 

 eller rötterna angripas af dylika fiender, hvilket allt, om ock ej dödande, likväl verkar 

 hämmande på trädets utveckling. Dessa svårigheter torde väl vara orsaken till att 

 Sverges botanici egnat så ringa uppmärksamhet åt trädens tillväxt. Ingen botanicus 

 har haft tillfälle att under en följd af år göra undersökningar efter samma plan i olika 

 trakter af Sverge. Lika litet som Wahlenbekgs Flora lapponica skulle vara tjenlig för 

 den, som studerar Skånes vegetation, lika litet kan man från noggranna observationer 

 på träden i Lappland sluta sig till trädens ålder och tillväxt i Skåne. Alla de i bi- 

 hanget gjorda beräkningar gälla trädvegetationen i Almesåkra socken, och således gälla 

 de konklusioner, jag söker vinna af de gjorda beräkningarne, endast trädvegetationen 

 i Smålands högtrakt. Tallen tyckes fortare tillväxa i tjocklek än granen och torde i 

 medeltal på tjugu år hinna en omkrets af en fot, tre till fyra tum, då granen på sam- 

 ma tidlängd blir en fot i omkrets. Till detta resultat bidrager mycket tallens tjockare 

 bark. Aspen tilväxer fort och torde ungefär stå i linie med granen; men björken till- 

 växer långsammare. Vid fyrtio ars ålder torde barrträden i medeltal hålla en tjocklek 

 af ungefär 3 fot. De två tallar öfver åttio år, hvilkas årsringar jag räknat, höllo be- 

 tydligt öfver sju fot i omkrets '). Ehuru jag ej i Almesåkra träffat någon tall 100 år 

 gammal, så lägger säkert klimatet intet hinder i vägen för uppnåendet af denna ålder. 

 De tjockaste granarne hinna en ålder af 120 år och möjligen ännu mer. De äldsta 

 asparne närma sig 100 år och de aldra största björkarne äfvenledes. Den största sälgen, 

 som i omkrets vid marken håller sex fot, har ett mycket åldrigt utseende, men är väl 

 ej mer än cirka sjuttio år, och de största rönnarne torde komma den nära i ålder. 

 De största alarne äro väl bortåt hundra år och den största oxeln torde vara några tio- 

 tal mer än ett sekel. Några ekar och askar hinna större omfång än andra träd. De 

 äldsta individerna, som öfverstiga 16 fot i omkrets, torde vara ungefär 200 år gamla. 

 Emedan träden helst afverkas, då de ännu äro i sin fulla kraft, kan man taga för gif- 

 vet, att endast ett fåtal individer tillåtas att hinna sitt maximum. Det skulle derföre 

 vara förhastadt att efter de träd, som finnas .i en ort, vilja afgöra, huru hög ålder och 

 tjocklek hvarje trädslag der kan uppnå. Blott i närheten af herrgårdar, t. ex. i par- 

 ker och alléer, samt på svårtillgängliga ställen, få gamla träd stå qvar tills de af sig 

 sjelfva börja dö ut. Den mängd af gamla ekar, som fordom fanns tillfölje af vår lag- 

 stiftning, förminskas år från år. 



Af buskartade växter träffas i Almesåkra alla arter af Ericinece, som tillhöra södra 

 och mellersta Sverge, såsom Myrtillus nigra, M. uliginosa, Vaccinium Vitis-idcea, Ar- 

 ctostaphylos officinalis, Oxycoceus palustris, Andromeda polifolia, Ledum palustre, Calluna 

 vulgaris, Erica Tetralix. Af dessa utgöra Myrtillus nigra och Vaccinium Vitis-idosa jemte 

 gran och tall hufvudmassan af vegetationen i barrskogarne. Calluna vulgaris är myc- 

 ket ymnig så i kärren som på torrare mark, Oxycoceus palustris finnes temligen ymnigt 

 i kärren, och Myrtillus uliginosa finnes flerstädes i myckenhet, synnerligen vid kärrens 

 kanter. De öfriga äro deremot mindre ymniga. Utom de nu nämnda arterna af Eri- 

 cinece förekommer blott ett fåtal buskväxter, hvilka nästan alla äro allmänna i Skandi- 

 navien, såsom Juniperus communis, Myrica Gale och Empetrum nigrum, hvilka före- 



') Jemför Bihanget N:o 1. 



