16 J. B. ZETTERSTEDT, 



verkat under en lång följd af år, blifvit oigenkänneliga, men vissa träd- eller buskarter, 

 samt Carices och framför alla andra Sphagna. torde ändock lemna tydliga spår efter 

 sin tillvaro. Utan tvifvel var vegetationen delvis en annan, då dessa på djupet lig- 

 gande lager sågo dagen. Då jag ej varit i tillfälle att taga torfprofver från betydligare 

 djup, har jag tagit tio på ytan och tio på en fots djup från olika ställen i den öppna 

 delen af Fredriksdahls mosse. Dessa torfprofver har jag noggrannare undersökt 

 med mikroskopets tillhjelp och resultaterna af dessa undersökningar anföras i ett 

 vidfogadt bihang '). De flesta utgjordes till sin hufvudmassa af Sphagna och derjemte 

 förekommo talrika fragmenter af de i mossen ymnigaste phanerogamerna och af några 

 kryptogamer/' Den stora fuktighet, som Sphagna ständigt bibehålla, gör att åtskilliga 

 phanerogamer och mossor just bland dem fästa sin bostad, så att alltid några lemnin- 

 gar af andra växter finnas bland Sphagnumtorfven, som genomdrages af de andra väx- 

 ternas stjelkar och rötter: Ingen phanerogam växt förekom till sådan myckenhet som 

 Eriophorum vaginatum. Man träffar mycket ofta i torfven denna Eriophorums rotfibrer, 

 som der äro platta bandlika, än mörka ända till svarta, än ljusare. Dessa rotfibrer 

 tyckas längre stå emot förruttnelse och förstöring än växtens blad och strån, hvilket 

 till en del torde bero derpå, att de i slammet bland Sphagnum äro bättre skyddade 

 mot luftens inverkan. Talrika fragmenter funnos äfven af Calluna vulgaris, synnerligen 

 af stammens nedre del, men äfven yngre qvistar och urskiljbara bladfragmenter. Tyd- 

 ligen urskiljbara fragmenter träffades af Oxycoccus, Andromeda, Emp>etrum och Tricho- 

 phorum ccespitosum. Af kryptogamerna förekommo utom Sphagna blott urskiljbara 

 fragmenter af Cladonia rhangiferina och några få mossor. Utan tvifvel bidraga alla i 

 mossarne förekommande arter i sin mån till torfbildningen, ehuru endast ett mindre 

 antal kan urskiljas vid undersökningarne af torfven, då de till sin byggnad lösare ar- 

 terna snart förstöras af luftens och vattnets inverkan. 



Det är tilläfventyrs svårt att göra sig en bild af de förändringar, som hvitmos- 

 sarnes vegetation under århundraden genomgått, men jag tror att ett noggrannt iakt- 

 tagande af det som nu passerar under våra ögon, gifver oss i viss män en någorlunda 

 tillfredsställande fingervisning angående det som fordom egt rum. Hvitmossarne i Små- 

 lands högtrakt hafva efter all sannolikhet i fordna tider varit sjöar och skogsgölar och 

 den primära vegetationen i så fall vattenväxter, såsom arter af Potamogeton, Sparganium, 

 Myriophyllum, Nymplma, Nuphar m. fl. Sådana skogsgölar omgifvas ofta i kanterna 

 af några Hypnumarter, förnämligast Hypnum Jluitans, som lefva nedsänkta under vatt- 

 net. Så småningom börjar nu Sphagnum-vegetationen, och den art som förekommer pä 

 de mest vattensjuka ställen är Sphagnum cuspidatum. Denna art lefver nästan alldeles 

 nedsänkt i vattnet och är oftast mjuk, men stundom blifva stjelkarne styfvare och 

 kunna nå ända till alns längd. Då platsen blifvit något torrare, infinna sig äfven an- 

 dra arter af Sphagnum, isynnerhet Sphagnum acutifolium, samt åtskilliga mossor, som 

 mer och mindre ymnigt förekomma i hvitmossarne, såsom Dicranum Schraderi, Aula- 

 comnium palustre, Polytrichum strictum m. fl. Samtidigt komma nu halfgräs, såsom 

 Eriophorum vaginatum, Trichophorum cosspitosum, Tr. alpinum, flere Carices, flere Eri- 

 cinem, såsom Calluna, Oxycoccus, Andromeda, Erica Tetralix och något sednare Myr- 

 tillus uliginosa, vidare Brosera, Empetrum m. fl. växter och slutligen buskar af tall 

 ') Jemför Bihanget N:o 2. 



