4 P. T. CLEVE, 



modifikationen. Fremy fann sammansättningen af det kromoxidhydrat, som erhålles af 

 ammoniak och ett violett kromsalt, kunna uttryckas med formeln €!r H 9 och benämner 

 det metakromoxid, till skilnad från det hydrat, som erhålles af ammoniak och gröna 

 kromsalter. Metakromoxidhydratet är lösligt i ättiksyra, kali och ammoniak, då krom- 

 oxidhydratet är olösligt i dessa reagentia; men genom inverkan af kokande vatten, kon- 

 centrerade saltlösningar, till och med uttorkning i lufttomt rum förlorar metakromoxid- 

 hydratet sin löslighet. Den inverkan ammoniak utöfvar på metakromoxidhydratet är 

 särdeles egendomlig. Fremy fann nemligen att det först antager en violett färg, hvarvid 

 bildas en förening mellan ammoniak och kromoxidhydrat, och att, om samtidigt ammo- 

 niaksalter finnas närvarande, löses denna kropp och bildar de sedan gammalt bekanta röda 

 lösningarne. Om till dessa lösningar tillsättes alkohol, erhålles en amorf violett fällning, 

 hvilken löses i kallt vatten men sönderdelas af kokande. Var det ammoniaksalt, vid hvars 

 närvaro kromoxidhydratet löste sig klorammonium, innehåller fällningen klor, men klor- 

 halten kan icke upptäckas med silfversalter, förr än föreningen blifvit sönderdelad. Ut- 

 sattes lösningen af denna kropp för luften, bortgår ammoniak och en olöslig violett 

 fällning afsätter sig, hvilken Fremy fann innehålla lika många eqv. ammoniak och krom- 

 oxid jemte vatten. Dessa ammoniakaliska kromföreningar lösas i syror och Fremy fann, 

 att dervid bildas utom vanliga kromoxidsalter äfven rosenröda salter, i hvilka den posi- 

 tiva beståndsdelen är en bas, bestående af fyra eqv. ammoniak och en eqv. kromoxid. 

 Han fann, att denna bas är treatomig eller bildar salter med tre eqv. af syror, och be- 

 nämnde den Roseokromoxid. Fremy trodde sig vidare finna, att det klorvätesyrade saltet 

 af denna bas sönderdelas af vatten i tvenne andra klorvätesyrade salter. 



På uppmaning af Hr Prof. L. Svanberg företog jag för flera är tillbaka en under- 

 sökning öfver dessa särdeles egendomliga föreningar, och de resultat, till hvilka jag kom, 

 har jag redan 1861 till Akademien inlemnat*). Den kropp, hvilken jag erhöll på det 

 sätt Fremy uppgifver att det klorvätesyrade saltet af roseokromoxiden kan framställas, 

 nemligen genom upplösning af de amorfa ammoniakaliska kromföreningarne i klorväte- 

 syra, var så till vida icke öfverensstämmande med Fremys klorvätesyrade roseokrom- 

 oxid, som den befanns innehålla en eqv. vatten mindre än Fremys förening samt dess- 

 utom icke sönderdelades vid lösning i vatten uti tvenne nya klorvätesyrade salter. Jag 

 förmodade att de kroppar jag framställt icke voro de samma, som blifvit undersökta af 

 Fremy, och fann mig derföre föranlåten att benämna kloriden på grund af "det relativa 

 förhållandet mellan kromklorid och ammoniak, hvilka jemte vatten utgöra saltets be- 

 ståndsdelar, Tetramminkromklorid och basen i syresalterna Tetramminkromoxid. Jag- 

 fann att denna klorid ger med platinaklorid ett dubbelsalt af formeln Cr 2 Cl 3 4NH 3 2H 

 + 2PtCl 2 , att qvicksilfverklorid äfven ger ett dylikt dubbelsalt, hvars sammansättning jag 

 icke kunde med bestämdhet uppgifva; att, då svafvelsyra inverkar på kloriden, bortgå f 

 af saltets klormängd och att dervid bildas ett surt klorhaltigt sulfat, hvars sammansättning 

 enligt analyserna befanns öfverensstämma med formeln Cr 2 C10 2 , 2S, 4NH :! , H 2 + 4SH **). 



*) Öfvers. af K. Vet. Ak. Förh. 1861. p. 163. 



*') Jag är numera föga böjd att anse denna formel sannolik, emedan det salt, som undersöktes, var före analy- 

 sen endast genom torkning på oglaseradt porslin befriadt från öfverskott af svafvelsyra, hvilket efter all sanno- 

 likhet icke kunde ske fullständigt. Det analyserade saltet innehöll troligtvis mekaniskt inblandad fri svaf- 



