A M M ON] A K A L I 8 K A K R O M P Ö B E N IM. A R. 3 1 



Detta ;ir uti procent: 



48r 89,69 



G 5,63 



N 6,22 



H 5,24 



43,22 



100,00. 



Den enklaste formel, som häraf kan beräknas är £V, 4!, KH. ; + 8H, som fordrar: 



Dif. 



€r 76,48 37,96 + 1,73 



C 12,00 5,95 - 0,32 



N 14,00 6,95 - 0,73 



H 11,00 5,46 - 0,22 



88,00 43,68 - 0,46. 



201,48 100,00. 



Denna produkt löses lätt uti oxalsyrelösning med purpurröd färg, tillsätter man till 

 lösningen alkohol, erhåller man en flockig eller terpentinlik rosenröd eller violett fällning, 

 under det att oxalsyrad kromoxid stannar i lösningen. Lernnas oxalsyrelösningen åt sig 

 sjelf, erhåller man ett kristalliniskt, lifligt rödt pulver. Ingendera af dessa kroppar kunde 

 undersökas af brist på material. 



Jag afslutar denna korta redogörelse för mina försök öfver inverkan af ammoniak 

 och aminoniaksalter på kromoxidhydrat med att ännu en gång upprepa, hvad jag förut 

 nämnt, att de icke kunna göra särdeles stora anspråk på tillförlitlighet. 



Af dessa försök framgår dock såsom allmänt resultat att då kromoxid löses uti 

 ammoniak vid närvaro af aminoniaksalter, bildas föreningar mellan kromoxiden, ammoniak 

 och ammoniaksalterna samt att dessa produkter sönderdelas lätt under mer eller mindre 

 fullständig afsöndring af ammoniak eller ammoniaksalter. Af syror dekomponeras de uti 

 kromoxidsalter samt uti ammoniakaliska kromföreningar af liflig, röd färg. Denna senare 

 reaktion utvisar att de äro efter all sannolikhet kopplade föreningar mellan kromoxid och 

 ammoniakaliska kromföreningar. 



Sedan jag nu sålunda redogjort för mina försök, vill jag uti det följande bemöda 

 mig att sammanställa resultaten af dem samt så vidt möjligt är söka förklara de uti det 

 föregående beskrifna föreningarnes konstitution. Såsom bekant hafva af olika kemister 

 ganska skiljaktiga meningar öfver de ammoniakaliska metallföreningarnes sammansättning 

 blifvit framställda. En del antaga att de äro att betrakta såsom metalloxidsalter, kopplade 

 med ammoniak, hvilken uti dessa salter icke uppträder aktivt. Andra forskare anse denna 

 klass af föreningar såsom ammoniumsalter, kopplade med någon amidartad metallförening. 

 Slutligen torde för närvarande de flesta kemister hylla en åsigt, enligt hvilken ifrågava- 

 rande föreningar böra anses såsom salter af ett enkelt eller polymert ammonium, uti hvil- 

 ket vätet blifvit delvis ersatt af metalliska eller metallhaltio-a radikaler. Då meningarne 



