L ' nder de senare åren hafva trenne vetenskapliga expeditioner från Sverige afgått 

 till Spetsbergen. Sommaren 1858 besökte O. Torell, A. Qvennerstedt och A. E. 

 Nordenskiöld Spetsbergens vestkust med ett af Torell i Hammerfest förhyrdt och ut- 

 rustadt fartyg, jakten Frithiof. Man egnade sig hufvudsakligast åt naturhistoriska under- 

 sökningar och hembragte rika samlingar af naturalster. Den andra expeditionen erhöll 

 genom betydliga anslag af regeringen, H. K. H. Prins Oscar, Vetenskaps-Akademien och 

 enskilte män en större utsträckning, och afsåg forskningar i de flesta grenar af natur- 

 vetenskaperna. Den afgick på två i Tromsö förhyrda fartyg, skonaren iEolus och slupen 

 Magdalena, i Maj månad 1861 till Spetsbergen, och besökte ögruppens norra och vestra 

 del, från Isfjorden till Döve Bay. Utom expeditionens upphofsman och chef O. Torell, 

 deltogo i densamma A. Goés, F. A. Smitt, A. J. Malmgren, G. v. Yhlen såsom zoologer 

 och botanister, B. Lilliehöök och J. W. Kuylenstierna såsom befälhafvare på fartygen, 

 C. Chydenius, C. W. Blomstrand, N. Dunér och A. E. Nordenskiöld såsom represen- 

 tanter för de fysikaliska naturvetenskaperna. Bland de många frågor som denna expedi- 

 tion föresatt sig att lösa, intog rekognosceringen af ett gradmätningsnät från Spetsbergens 

 nordligaste öar till Sydkap en framstående plats. Men tillfölje af ogynsamma vindar och 

 isförhållanden kunde denna fråga under 1861 års expedition endast till en del besvaras, och 

 en ny expedition afsändes derföre 1864 på regeringens bekostnad under ledning af Nor- 

 denskiöld till södra delarne af Spetsbergen och Storfjorden. I denna expedition del- 

 togo Dunér såsom astronom och Malmgren såsom zoolog och botanist. De senare 

 tvenne expeditionerna sysselsatte sig bland annat med vidsträckta geografiska mätnin- 

 gar och iakttagelser, hvilka vi härmedelst få förelägga K. Vetenskaps-Akademien i förening 

 med en derpå grundad ny karta öfver Spetsbergens land och öar. 



Alla äldre kartor öfver denna ögrupp äro ytterst oriktiga. De tyckas i allmän- 

 het vara uppgjorda endast med stöd af de iakttagelser, som för mer än hundra år 

 tillbaka blefvo anställda af hvalfångare från Holland och England. De medel, man då för 

 tiden egde att bestämma en orts läge, voro mycket ofullkomliga, isynnerhet hvad möjlig- 

 heten att bestämma längden beträffar, och till följe häraf blefvo ögruppens all- 

 männa konturer ganska felaktigt utlagda, ehuru man tydligen kan se att hvalfångarne 

 varit ganska väl hemmastadda på Spetsbergen och kändt till alla dess vigtigaste 

 bugter och hamnar. Scoresby, en af de sista hvalfångare, som under en följd af år 

 seglat i de norr om Europa belägna arktiska farvattnen, har uti sitt berömda arbete "An 

 Account of the Arctic Regions etc." offentliggjort en mindre karta öfver Spetsbergen, som, 

 åtminstone hvad vestkusten beträffar, till stor del grundar sig på egna mätningar. Genom 

 jemförelse med de ortbestämningar, hvilka vi utfört, har det dock visat sig, att de be- 

 stämningar, på hvilka Scoresbys karta grundar sig, oaktadt ojemförligt riktigare än alla 



