V. N TECKNING A B TILL SPETSBERGENS GEOGRAFI. 13 



sällsynt. Bland de sjöfoglar, som i större mängd träffas viå Spetsbergens kuster, äro 

 gäss och rotges de minst, traniga. 



Köttet af renar utgör dock det vigtigaste färska näringsämne, som står Spetsbergs- 

 Pararen till buds, och lyckligtvis förekomina dessa ståtliga djur ännu i ganska stor mängd 

 i dessa trakter. I alla delar af landet från Sjuöarne till Syd kap kan man åtminstone tillfälligt- 

 vis påträffa en eller annan ren, men på de nordvestra delarne af Spetsbergen från Röde 

 Bay till St. Johns Bay tyckes renen dock numera vara ytterst sällsynt. Kika rentrakter, 

 der man alltid kan påräkna jagt, träffas deremot ännu på östra sidan af Lomme Bay, i de 

 inre delarne af Wijde Bay, på södra stranden ocb de inre fjordarne af Isfjorden, i botten 

 af Van Mijens Bay i Belsund, samt på östra sidan af Storfjorden. Under Maj och Juni 

 månader är renen till följd af dess magerhet knappast ätbar, men redan i medlet eller 

 slutet af Juli börjar den blifva ofantligt fet, och dess kött skulle då säkert, öfverallt anses 

 som en läckerhet. 



Isbjörnar möter man företrädesvis på landets norra och östra delar, äfvensom i Hin- 

 lopen Strait och Storfjorden. Ifall isbjörnen icke, nyss innan den blifvit skjuten, sjelf 

 frossat på någon halfrutten hvalross eller säl, är dess kött, ehuru något groftrådigt, ganska 

 välsmakande och ingalunda, såsom äldre berättelser angifva, skadligt för helsan. 



Fisk finnes endast i ringa mängd vid Spetsbergens kuster, och inan kan ej göra 

 räkning på att deraf erhålla något bidrag till reskosten. Det förtjenar dock nämnas, att 

 lax träffas i åtskilliga af Spetsbergens sötvatten, stundom i icke alldeles obetydlig mängd. 

 En mängd laxar sågos t. ex. af resenärerna på Magdalena i en af de små sjöarne mellan 

 fjellen vid Aldert Dirkses Bay. 



Vid uppseglingen under våren till Spetsbergen möter man alltid så ymnig drifis 

 vid Beeren Eiland, att man stundom har ganska svårt att tränga genom den. Detta isfälts 

 bredd från norr till söder är dock vester om ön oftast icke synnerligen stor, och när man 

 passerat detsamma har man återigen öppet, isfritt vatten ända till 80:de graden. Härefter 

 vidtager åter så täta massor af is, att det skulle vara fåfängt att försöka genombryta dem 

 ens på någon kortare sträcka. Drifisfälten norr om Spetsbergen bestå nemligen ej af is- 

 berg utan af låg bruten is, hvilken är så tätt packad, att man ej ens med en båt kan 

 framtränga mellan styckena och än mindre med ett fartyg, äfven oin det vore försedt med 

 ångkraft. Vid Spetsbergens kuster förhindrar golfströmmen detta isfält att drifva betydligt 

 söderut, men värmen under sommaren samt isens söndergrusning under sjögång, minska 

 isfältet något emot hösten, och efter långvariga sydliga vindar flyttar sig isens södra gräns 

 betydligt högre norrut. Nästan hvarje år kan man derföre med fartyg segla längs Spets- 

 bergens nordkust i temligen isfritt vatten, och mot hösten kan det inträffa, att man på 

 nordkusten har öppet vatten norrut, så långt man från fartyget kan se. Ostkusten af 

 Spetsbergen är nästan ständigt omgifven af is, och, medan man nästan hvarje år kan segla 

 längs hela norra kusten, torde man oftast på ostkusten möta hinder för kringseglingen af 

 hela landet. 



Fjordarna vid Spetsbergen blifva i allmänhet isfria under sommarens lopp. Åtskil- 

 liga år hafva dock hvalrossfångare af is blifvit hindrade att intränga i Storfjorden samt 

 södra delen af Hinloopen Strait. 



Under sednare tider har den åsigt gjort sig gällande att polarbassinen skulle ut- 

 göras af ett öppet, endast här och der med drifis betäckt haf. Den lärde geografen Dr 



