ö G. LINDSTRÖM, 



PECTEN. O, F. Muller. 



P. sp. ind. (Tafl. I, fig. 16.) Testa plana, seque älta ac longa, radiis circiter 40 

 insequalibus, creberrime transversim striatulis, auricuke fere gequales, lasves. Alt. et 

 longitudo 14 millim. 



Endast ett aftryck af venstra(?) skalet träffades af Blomstrand vid Midterhuken. 



LINGULA. Brug. 

 L. sp. (Tafl. I, fig. 13.) Af detta slägte förekomma i den svarta skiffern vid 

 Midterhuken (Blomstrand) obestämbara aftryck och fragmenter. De kunna icke iden- 

 tifieras med L. tenuissima Bronn, då de till sin kontur äro fullkomligt ovala, icke mot 

 umbo tillspetsade. Ytan är beklädd med fina koncentriska strimmor. 



ENCRINUS. Miller. 



E. sp. (Tafl. I, fig. 14—15.) Till detta slägte hänför jag några stjelkleder 

 ur den svarta skiffern vid Sauriehuk (Nordenskiöld). Ledytornas teckning öfver- 

 ensstämmer någorlunda med de figurer J ), som Klipstein lemnat öfver E. granu- 

 losus, äfvensom med vissa af Mönsters. Centralkanalens öppning är mycket liten och 

 omgifves af en liten ring, mot hvilken smala strålar sammanlöpa från sidokanterna. 

 Vid dessa äro strålarne gaffellikt klufna och bilda zickzacklinier. På yttre sidan är 

 stängeln på längden fårad af grunda refflor, ett hos Crinoidéer ovanligt förhållande, 

 men öfverensstämmande med hvad Munster anför hos E. granulosus. 



Utom dessa försteningar innehåller skiffern några otydliga fragmenter af bivalver 

 (Pecten- och Monotis-arter) samt aftryck af en med ribbor försedd snäcka, möjligen en 

 Ammonit. Vissa stuffer äro fyllda med små svarta och linsformiga kroppar af en half 

 millimeters tvärmått, oftast bikonkava. De bestå af kolföreningar utan spår af inblandad 

 bergart och äro möjligen af vegetativt ursprung, men någon organisk struktur har det 

 icke varit möjligt att hos dem upptäcka. Kankända äro de analoga med de små disk- 

 formiga kroppar ("sporangier"), som funnits i sådan mängd i den engelska stenkolen 2 ). 



Att de skifferlager, af hvilkas försteningar nu en öfversigt lemnats, höra till 

 Öfre Trias-formationen, ådagalägges otvetydigt genom förekomsten af så utmärkande 

 former, som Halobia Lommeli och den närstående H. Zitteli. Som bekant sträcker sig 

 H. Lommeli genom nästan alla länkar af Keupern från de djupa lagren vid Buchen- 

 stein upp i Hallstätter-kalken. Att Spetsbergens Trias bör anses som en representant 



!) Geol. d. östl. Alpen sid. 276, Tab. XVIII, fig. 21. 



-) Geol. Magaz. Octob. 1865 p. 434. Fig. A 4—8, Pl. XII. — Vissa stycken af den i skiffern inlägrade hårda 

 bergarten, densamma som innehåller lemningar af Saurier, bestå helt och hållet af små sammangyttrade klot- 

 runda korn af vid pass l mms storlek. Om man någon tid häller bivalver (t. ex. Tellina baltica) lefvande, får 

 man se dem kring analrören hopa massor af klotrunda exkrementbollar, förvillande lika dessa fossila korn. 

 Tellinas exkrementbollar bestå till största delen af den lera, i hvilken hon lefver, och hvilken hon nästan oupp- 

 hörligt hemtar in i sin näringskanal. Innan kort förvandlas hela ytlagret af bottenmassan i kärlet till en 

 samling dylika bollar. I betraktande af den fordna Triassiska hafsbottnens finkorniga beskaffenhet, och den 

 massa bivalver, som lefvat på densamma, känner man sig nästan frestad att antaga ett likartadt ursprung 

 för de fossila småbollarna. 



