ÖM TRIAS- OCH .n ■ i: a - k<"> ust io n i.\<; a i; fiian SPETSBEBGEN. 13 



och figur. 1>cii enda anmärkningsvärda olikheten består deri, at1 vkra exemplar sakna 

 "einzelne tiefere Furohen"; Från Phillips N. nuda 1 ) skiljer den sig i så stor grad, atl 



den icke gerna, hvarpå äfven Keysbrlinq tyckes fcvifla, kun anses böra till sam art. 



På intet af de sä talrika, Spetsbergs-exemplaren kunna bvarken låständer eller mantel- 

 intryck skönjas. Det är således endasl på grund af den yttre likheten, som denna art 

 tillsvidare uppföres under släktet Leda. Den hur till samma grupp, som de inom bruna 

 Juran förekommande arterna Nucula bebeta Quenst., Leda Deslongchampsi Oppel, båda 

 med fina vågformiga strimmor på skalen. Spetsbergs-exemplaren halva en höjd af 7""" 

 och längd af 14 mill. Frän Green Harbour finnes en närstående form med liknande 

 skalteckning och omkring åtta synliga tänder. 



INOCERAMUS. Sow. 



7.? revelatus Keys. (Täfl. II. tig. 1.7.) 

 Syn. Posidonia revelata Keys., Petschora Land p. 302. Tafl. 14, tig. 12 — 15. 



Från Ryss-stugan, vester om Green Harbour, (Loven och Nordenskiöld), Advent 

 Bay (Blomstrand). Åtskilliga nedan anförda omständigheter hindra förenandet af denna. 

 art med Posidonite, och leda snarare till hennes upptagande inom slägtet Inoceramus. 

 Enligt de af åtskilliga palasontologer lemnade beskrifningarne äro hufvudskillnaderna 

 emellan dessa tvenne slägten följande: Posidonia utmärkes af sin raka låskant, öf- 

 ver hvilken skalspetsen nästan icke eller blott föga utskjuter, af sin merendels bredt 

 ovala eller cirkelrunda form, sitt tunna skal, samt af sina, om ock otydligt afskiljda, 

 öronlika flikar. Inoceramus deremot åtskiljes genom en låskant, som visserligen är 

 rak, men ligger dold under den spetsiga och högt uppskjutande, samt omböjda skal- 

 spetsen, genom sin aflånga "Schinkenform" och framför allt af den egendomliga krenu- 

 leringen af ligamentskanten och af den tradiga skalstrukturen. Bronn tvekar, att räkna 

 arterna ur Jura och Lias till detta slägte. Ty, säger han, "bei wirklichem Inoceramus 

 wurde die Schale faserig seyn"; och vidare "längs dem Schlossrand ist die äussere fase- 

 rige Schicht sehr verdickt". Detta är fallet med Spetsbergsformen, på hvilken, såsom 

 Prof. S. Loven redan förut funnit, Keyserlings beskrifning i det närmaste passar. Key- 

 serling beskrifver (1. c.) utförligt denna tradiga struktur, hvilken hvarken äldre eller 

 nyare författare anmärkt hos oomtvistade Posidonia? och sjelf säger han, att den lik- 

 nar Inoceramus-arternas. På ett exemplar från Advent Bay nå de tradiga prismerna 

 vid skalspetsen en längd af nära 3 mill., men denna längd aftager längre ned på skalet. 

 På det qvarsittande tunna innersta lagret af en kärna af en otvetydig Inoceramus af 

 annan art, med qvarsittande ligamentskant, synas vackra, nätformiga intryck af pris- 

 mernas ändpunkter och alldeles dylika ser man på kärnor af Posidonia revelata. Oaf- 

 sedt skalets form och struktur tala äfven några af Keyserlings figurer, afbildade efter 

 fullständigare exemplar än de Spetsbergska för Inoceramus-naturen. På tig. 12, pl, 14, 

 som föreställer ett snedtryckt skal ser man vid a "einige erhabene Schmitzchen", som 

 påminna om den krenulerade ligamentskanten hos en Inoceramus. Profilen, fig. 14, lik- 

 nar äfven en sådan hos en Inoceramus. I samma sandsten som den mera långsträckta 



') Yodng et Bird i Phillips Geol. of Yorkshire Vol 1. Tab. V, fig. 5. 



