14 G. LINDSTRÖM, 



formen af I. revelatus fann Prof. Nordenskiöld den nyss omtalade kärnan af en sär- 

 deles tydlig Inoceramus, hvars obetydligt sneda låskant har vid pass fjorton små rynkor. 

 Denna måste höra till en helt annan art än I. revelatus, då intet spår synes till de el- 

 jest djupa, vågformiga tvärvecken på ytan. Exemplaren af I. revelatus äro mycket 

 snedtryckta och förvridna, så att man svårligen kan få något pålitligt mått. Dimen- 

 sionerna på ett exemplar från Rysstugan tycktes emellertid i höjd vara 45 mm., i längd 

 38 millim. 



Om man, efter hvad nu blifvit anfördt, får antaga denna art för en Inoceramus, 

 utgör den en förstärkning till de få, förut kända arterna af detta slägte från mot- 

 svarande formationer. Mycket närstående förefaller I. obliqnus Morr. et Lyc. *), men 

 i ännu högre grad öfverensstämmer den af Keyserling 2 ) beskrifne I. retrorsus från 

 Olenek, der den uppgifves vara funnen tillsammans med Ceratiter. Den fanns dock i 

 löst stycke, hvilket gör det tvifvelaktigt, huruvida den verkligen tillhör samma forma- 

 tion som Ceratiterna, eller om den icke snarare haft sitt ursprung ur der befintliga 

 Jura-lager. 



AUCELLA. Keys. 



A. mosquensis v. Buch var. (Tafi. II, fig. 18 och Tafl. III, tig. 3—4.) Från 

 Ryss-stugan (Loven), Sassen Bay och Cap Agardh (Nordenskiöld). Dessa mest frag- 

 mentariska exemplar, synas mig snarare böra sammanställas med A. mosquensis än 

 med den närstående A. Pallasi Keys., hvilken de visserligen likna till det högra ska- 

 lets form, men från hvilken de skiljas till ytans skulptur. Det större, venstra skalet 

 har glesa ränder, .nästan som den af Keyserling beskrifna varieteten, trenne på 5 mms 

 bredd vid nedre skalkanten. Detta skal når i höjd 58 millim. och i bredd 37 millim. 



A sj). ind. Talrika skal och aftryck af dylika i sandstenen från Advent Bay 

 (Blomstrand) höra till en efter all sannolikhet ny art, stående emellan A. crassicollis 

 och A. Pallasi Keys., men, såvidt man kan skönja af ett fragment, med mycket finare 

 strimmor. En närmare beskrifning och bestämning har icke varit möjlig, då samtliga 

 exemplaren genom tryckning af lagren äro mer eller mindre vanställda. 



PECTEN. O. F. Muller. 

 P. demissus Bean. (Tafl. III, hg. 9—10.) 

 Syn. 1829 Pecten demissus, Bean i Phillips Geol. of Yorkshire I. Pl. 6, fig. 5. . 

 ?1839 F. A. Roemer, Nord-D. Ool. Geb. Nachtrag sid. 26. 



1840 Goldfuss, Petref. Germania? p. 74. Tab. 99, fig. 2. 



1854 Morris et Lycett, Moll. of Gr. Ool. part II p. 127 (men 



icke figuren). 

 1858 — — Quenstedt, Jura p. 38, 353, 500, 553. Tab. 48, fig. 6— 



7; Tab. 72, fig. 27. 

 1861 P. solidus Trautschold, Bull. de Moscou 1861. I p. 77. Tab. 6, fig. 4. 

 — P. demissus id. ibid. II p. 268. Tab. VII, fig. 2, 4. 



•) Moll. of Gr. Ool. P. II p. 24. Tab. VI, fig. 12. 



2 ) Middendorffs Eeise Bd I, Th. I p. 250. Tab. IV, fig. 4—5. 



