16 G. LINDSTRÖM, 



OPHIURA. Lamk. 



O. Gumaelii n. sp. (Tafl. III, fig. 11 — 12.) Impressio dorsi. Ad basin cu- 

 jusque brachii duo scuta semiglobosa, irregulariter ovata; in medio disci squama, mi- 

 noribus (quinque?) circumdata. Scutella dorsualia brachiorum minima, obscure tra- 

 pezoidalia vel sexangula, continua in disco prope ad centrum, ubi etiam scuta vel 

 squamaj semiglobosa?. Scutella marginalia brachiorum lata, cum dorsualibus alter- 

 nantia. Brachia' tenuia, 3 mill. lata, 17 mill. longa. Diameter maximus disci deformati 

 11 millim. Advent Bay, Blomstrand. 



Denna art närmar sig i åtskilliga afseenden till den vida mindre, nu lefvande 

 O. affinis Lutken, enligt hans figur och beskrifning x ). Ophiura Gumaaln har ett 

 stort fjäll midt på dorsalytan, omgifvet af några mindre. Hvar och en af de fem 

 smala armarne omgifves vid sin utgångspunkt från skifvan af tvenne fjäll, ett på ömse 

 sidor. Armarnes dorsalskuteller fortsättas ett stycke in på skifvan och afslutas af ett 

 större basalfjäll. llyggskifvan har således tillsamman 16 större fjäll: 10 ordnade i 5 

 par (ett par vid basen af hvarje arm), fem sitta på skifvan vid ryggskutellernas slut 

 och ett midt på skifvan. Detta sistnämnda omgifves af fem smärre fjäll. Basalfjället 

 är vid en af armarne ytterst litet och obetydligt större än dorsalskutellerna. Dessa 

 dorsalskuteller äro vida mindre än cle breda marginalskutellerna, deras form är otydligt 

 rhombisk eller sexsidig. Dorsalskifvan har genom tryckning fått en oval form. Arten 

 skiljes från O. affinis genom sin större discus, sina trindare och jemntjockare armar, 

 genom dessas ryggskuteller, hvilka icke vidröra hvarandra med hela sin bredd, samt 

 fortsättas ett stycke in på discus. 



Prof. Blomstrand fann denna Ophiura i ett löst stycke af hvitgrå sandsten på 

 östra stranden af Advent Bay. 



Vid Greén Harbour, vid foten af Kolfjellet, samlade Prof. Blomstrand några ex- 

 emplar af dessa gätlika försteningar, hvilka blifvit funna i så många formationer ända 

 från de cambriska, och för hvilkas tolkning så många förslagsmeningar blifvit fram- 

 ställda, så att de än gällt såsom alger, än såsom spår efter annelider och många andra 

 djurslag. Quenstedt har 2 ) afbildat och omtalat liknande former. Våra äro icke så 

 tydliga, men visa dock en regelbunden fördjupning långs efter medellinien. De skulle 

 helst kunna förliknas vid de spår, hvilka mollusker och företrädesvis bivalver lemna 

 på sandbotten. Arterna af slägtena Leda och Nucula, som lefva på mjuk och dyig 

 botten, krypa med konkavt hopböjd fotskifva. Man antager vanligtvis, att lager med 

 dylika spår äro bevis på att aflagringen skett nära stranden och det har tvifvelsutan 

 äfven varit fallet, när man derjemtc ser märken af böljslag. Men för öfrigt förefaller 

 det sannolikare, att dylika bildningar försiggått på så djupt vatten, att icke vågornas 

 rörelse nått till botten, der spåren och märkena efter de krypande djuren följaktligen 

 icke kunnat utplånas, innan de fått ett skyddande täckelse af nya aflagringar. Vid 

 hafvens stränder deremot, der bottnen är sandig och i synnerhet der vattnet dagligen 

 regelbundet är underkastadt inflytelsen af ebb och flod, måste alla sådana spår för- 



1 ) Addit. ad Historiam Ophiur. Förste Afdel. sid. 45. Tab. II, fig. 10. För upplysningar om denna oel) när- 

 stående Ophiurer står författaren i förbindelse till herr Axel Ljungman. 



2 ) Jura sid. 62, 334. Tab. 46, fig. 1. Hans förmodan att de äro spår af "Asterider" (d. v. s. Ophiurer, ty 

 hans Asterier tecknade på sid. 62, äro sådana) är icke antaglig. 



