afbandlingar blifvit tryckta, hafva en del af de rika samlingar af försteningar, som 



vi insamlat frän de olika, format ioncrna pa Spetsbergen, blifvi! undersökta och beskrifna 

 af Adjunkten (i. Lindström 1 ) i Wisby och Professor Oswald Hbeb i Zurich 8 ) oohen full- 

 ständigare framställning af de geologiska förhållandena på Spetsbergen, omfattande det 

 Väsentligaste af den kännedom vi för det närvarande ega om denna ögrupps fasta mark, 

 har först derigenom blifvit möjliggjord. I stället för att inskränka mig till en skil- 

 dring af de under 1864 års expedition gjorda iakttagelser, får jag derföre här för 

 Kongl iga Vetenskaps Akademien framlägga en öfversigt utaf nämnde lands geologiska 

 byggnad, åtföljd af ett utkast till en geologisk karta öfver samtliga af de Svenska 

 expeditionerna besökta trakter. 



Spetsbergen utgöres af fem större och en mängd mindre öar, belägna emellan 

 76° 26 och 80° 50' N. Bredd samt 10° och 26° Längd Ö. om Greenwich. De tvenne 

 största af dessa öar, Vestspetsbergen och Nordostlandet, hafva liksom en mängd konti- 

 nenter och betydligare öar formen af en triangel, hvars spets löper ut mot söder, och 

 samma konturförhållanden tyckas upprepas på de halföar, i hvilka hufvudön är sönder- 

 skuren genom åtskilliga stora fjordar, som skjuta långt in i landet. 



En blick på kartan utvisar, att dessa fjordar hafva en högst egendomlig, från 

 fjordformen i mera tempererade trakter afvikande gestalt. De äro nemligen jemnbreda 

 och dela sig oftast ett stycke ifrån mynningen i tvenne lika stora armar, hvilka plöts- 

 ligen afslutas utan att utlöpa i någon smal spets. Stränderna äro tvärbranta och visa 

 en vacker genomskärning af landets bergsformationer. Allt häntyder derpå, att Spetsber- 

 gens fjordar hvarken utgöra en sänkning i jordskorpan eller äro bildade genom rinnande 

 vattens inverkan, utan att de antingen utgöra gamla glacier-bäddar eller hafva blifvit 

 utgräfda genom mäktiga glacierer, hvilka i mån som den underliggande bergmassan 

 blifvit grusad och bortförd, flyttat sig längre inåt landet och derigenom gifvit upphof 

 till den breda och djupa dalsänkning, hvars botten nu upptages af hafvet. Ofta ser man 

 ännu en lemning af denna glacier i fjordens botten, t. ex. i Horn Sound, Kings Bay, 

 Wijde Bay, m. m. Då botten glacieren saknas, fortsattes fjordsänkningen nästan alltid 

 inåt af ett vidsträckt, sankt lågland, som småningom, utan någon dylik brant afsats, som 

 den, hvilken träffas vid fjordens sidor, öfvergår till höglandet i det inre. Vi hafva 

 här bädden för den i det inre höglandet begynnande snökälla, hvilken gifvit upphof åt 

 den nu försvunna glacieren. En d}dik fjordbildning pågår utan tvifvel ännu flerestädes 

 på kusten, t. ex. norr om Rotgesfjällen nära Horn Sound. De mäktiga glacierer, som här 

 störta ned i hafvet, tyckas nemligen, att döma af holländska sjökort, under äldre tider 

 hafva sträckt sig ända till de låga, flerestädes af glacier-isen reflade a ) Dunöarne, hvilka 



') Om Trias och JmtA-Försteningar från Spetsbergen af G. Lindström. Kongl. Vetensk. Akad. Handl. 

 B. 6, N:o 6. 



2 ) Oswald Heer. Om de af A. E. Nordenskiöld och C. W. Blomstrand på Spetsbergen funne fossila växter. 

 Öfversigt af Kongl. Vetensk. Akad. Förhandl. 1866, N:o 6. 



;1 ) Oaktadt vi flerestädes på Spetsbergen varit i tillfälle att undersöka gamla, af hårda bergarter omgifiia glacier- 

 bäddar, så hafva vi dock endast ytterst sällan derstädes sett några af glacierer slipade och repade klippor, och 

 dessa hafva dessutom alltid varit belägna i sjelfva hafsbrynet. Sådana vidsträckta glattslipade berghällar, som man 



