$ A. E. NORDENSKIÖLD, 



hval, 40 fot öfver vattenytan. Likaledes hafva vi nästan öfverallt på Spetsbergens 

 kuster, med undantag af dess nordvestra del, funnit tydliga spår till en under sednare 

 tider försiggången landhöjning. Sålunda träffades vid Cap Loven på norra kusten af 

 Nordostlandet en gammal strandvall, hvarest, på en höjd af 10 till 15 fot öfver hafs- 

 ytan, funnos alldeles oskadade skaft af hvalharpuner, åror af bok m. fl. lemningar från 

 den tid då holländarne idkade hval fiskfångst på Spetsbergens kuster. Hvalben och 

 ofantliga samlingar af mossbelupen drifved träffades på de näs, som åtskilja bergstopparne 

 på Sju-öarne, långt in på Låg-ön, vid stränderna af Ryss-öarna i Murchison Bay m. fl. ställen. 

 Subfossila musslor insamlades högt upp öfver hafsytan vid Kalkstranden och Duym Point i 

 Hinlopen Strait, på vestra sidan af Safe haven (åtminstone 150 fot öfver hafsytan), Advent 

 Bay i Isfjorden m. fl. ställen. Särskildt torde än böra omnämnas, att Malmgren fann 

 en betydlig del af ett hvalskelett på Förvexlingsudden, åtminstone 100 fot öfver Stor- 

 fjordens nuvarande vattenspegel 1 ). 



Liksom glacierernas nivellerande inverkan uppträder mera storartadt på Spets- 

 bergen än på de flesta andra ställen, så torde äfven den vigtigaste naturkraft, som 

 verkar åt motsatt håll, nemligen fasta landets höjning, på samma ställe uppträda med 

 ovanlig kraft. Men hurudan än den slutliga utgången må blifva af den kamp om 

 Spetsbergens existens, som sålunda ständigt fortgår emellan isen på jordytan och elden 

 i jordens inre, säkert är i alla fall att Spetsbergens yttre prägel ännu under en nästan 

 ändlös följd af år kommer att blifva temmeligen oförändrad. 



Det inre af Spetsbergen bildar för det närvarande en vidsträckt högslätt, på några 

 få framskjutande bergstoppar när, upptagen af en 1500 till 2500 fot hög inlands-is, 

 hvilken har sitt utlopp i hafvet genom de -ofantliga glacierer, som öfverallt mynna på 

 Spetsbergens kuster. Dessa glacierer motsvara vattendragen i mera tempererade trakter, 

 och några egentliga floder träffas derföre, om man undantager en eller annan kort 

 men ofta ganska vattenrik och strid glacier-elf, ej på Spetsbergen. Kuststräckan närmast 

 hafvet är ofta bildad af ganska egendomliga sandnäs, som flerestädes med en bredd af 

 T 'ir till i> sv. mil skilja det inre fjell-landet från stranden. Men föröfrigt upptagas Spets- 

 bergens kuster nästan öfverallt, der glacierer ej mynna, utaf höga fjell, hvilka på vest- 

 kusten och vestra stranden af Storfjorden ända till Agardhs berg skjuta upp i de ota- 

 liga hvassa toppar och bergspetsar, som gifvit ögruppen sitt namn, men deremot pä 

 Isfjordens sydöstra strand, östra kusten af Storfjorden och södra delen af Hinlopen 

 Strait bilda jemnhöga bergsplatåer med tvärbrant stupning emot hafvet. Till följd af 

 vextlighetens ringa utveckling äro fjällens sidor öfverallt, der de ej täckas af ett ofant- 

 ligt stenras, blottade, och man torde derföre sällan i något sydligare land träffa så 

 praktfulla genomskärningar, som de hvilka möta oss öfverallt på Spetsbergen, och hvilka 

 utomordentligt underlätta utredandet af detta lands geognostiska beskaffenhet. 



Om man undantager den bergskedja, som bildar Pr. Charles Foreland, träffar 

 man inga kedjeformiga berg på Spetsbergen. Hela landet har tydligen utgjort en enda 



l ) Hvalben, tydligen härörande från den tid då hvalfiskfånget idkades i dessa trakter, träffas i stor mängd vid 

 Spetsbergens kuster, vanligen vid stranden, några få fot öfver hafsytan. Emedan hvalfisken alltid afspäckas 

 i sjön, så måste dessa ben ursprungligen hafva blifvit inbäddade åtmiastone några få fot under hafs- 

 ytan, och deras närvarande läge är derföre ett slående bevis på en landhöjning i dessa trakter under 

 historisk tid. 



