inl>hm<l;i<l kalk, erhåller ett skrofligt och taggigt utseende, b) En svart, i luften föga 

 vittrande kisel. Dessa begge afdelningar, af hvilka, den förra upptager större delen af 

 un, den sednare en smal kam å ("ms östra sida, äro dock i palaeontologiskt hänseende 



In 11 komligt identiska. 



5) Från norr till söder strykande, bränt emot öster fallande sandsten, med 

 spår till växtaftryck och ofvan om den en något glimmerhaltig skiffer, äfveriledes 

 med spar till växtaftryck. Dessa sannolikt till triasformationen hörande lager upp- 

 taga bergen straxt vester om Frithiofs glaeier, från hvilken ett ända till kolfjellet 

 fortsatt lågland vidtager, öfver hvilket glacieren numera frambrutit. Endast här och 

 der kunde man på detta lågland, straxt nedom och vester om glacieren, träffa an- 

 stående klyft, som visade att bergarten äfven här utgöres antingen af en svart skiffer 

 eller en grå sandstensartad massa, hvardera på några otydliga växtaftryck när alldeles 

 saknande försteningar. Lagren stryka från norr till söder och falla alldeles tvärbrant, 

 dels åt öster, dels åt vester. A ett ställe äro de till och med alldeles sadelformigt 

 sammanböjda. Vid stranden på östra sidan af glacieren störtade 1 ) ett litet, mycket sönder- 

 splittradt berg ned i hafvet, som, enligt hvad man af dess läge skulle förvänta, borde 

 bestå af samma sandsten. Detta var dock icke förhållandet ; man träffade nemligen här 

 några från nordost till sydvest strykande och endast 12" emot nordvest fallande lager af 

 en mörk bituminös skiffer, med några få Pecten- och Ostrea-artade försteningar. Lägre 

 ned på samma berg lågo lager af en mörk skiffer, med insprängda svarta, till en del speer- 

 kishaltiga körtlar, genom hvilkas vittring berget å ytan erhållit ett hvitaktigt utseende. 

 Dessa lager tillhöra sannolikt jura-formationen, ehuru de i dem funna försteningarna 

 varit alltför otydliga för att kunna med fullkomlig säkerhet identifieras med några 

 jura-försteningar från Isfjorden. 



I bottnen af Recherche Bay träffade Robert, under den franska expeditionen 

 1838, äfvenledes lager af talkhaltig kalk, rika på försteningar, hvilka af honom hän- 

 fördes till bergkalken, men sedermera af v. Kojjingk beskrefvos såsom tillhörande den 

 permiska formationen. De i franska expeditionens arbete förekommande afbildningar 

 (Atlas Géologique) tyckas dock, såvidt man af de dåliga figurerna kan döma, visa att 

 dessa försteningar äro identiska med försteningarne från Axels-öar, Isfjorden och Hin- 

 lopen Strait. 



Slutligen fann Blomstrand på sydvestra stranden af Kings Ba}' äfvenledes bergkalk- 

 försteningar, nemligen: a) vid det yttersta berget nära Qvad Hook, kalk med Euomphalus 

 och Cyathophyllum (Cap Fanshawe lager); b) i en liten klippa eller ett stort löst stenblock 

 emellan detta berg och stranden, kalksten med försteningar af samma slag som de, 

 hvilka förekomma på Axels-öar i Bel Sound. 



Af hvad jag ofvanföre anfört, ser man att bergkalkformationen haft en ofantlig 

 utbredning på Spetsbergen, och att under denna tidsperiod förmodligen hela ögruppen 

 legat under hafvets yta. Några lemningar af landväxter eller stenkolsbäddar före- 

 komma nemligen icke i de aflagringar, som tillhöra denna grupp. Visserligen lemnar 

 Robert, som antager att Spetsbergens stenkolslager tillhöra kolperioden, några föga 

 tydliga afbildningar af en Lepidodendron och en Sigillaria från Bel Sound, men såsom 



l ) Numera är detta berg, eller rättare denna klippa betäckt af Frithiofs glaeier. 



