ttlager, som 



s;i 



yiiini 



.-' 



träffas 



i1 ursprung 





llype, 



•ill, 



ädden, 



ider granits 



IM 



isen, 



äfvensom 



SP.BIT8BERGBN8 QEOXOGI. '!'■'< 



del af materialet till de ofantliga försteningsförande 

 iiiiiin bergkalkformation, skulle kunna hafva ett lik 

 som på norra stranden af Brandewijne Bay ligger 

 hyperitbergen i Straitet torde deremot värn. renl eruptiva. 



Hyperiten ar ofta sönderklufren i vertikala fyr- eller sexsidiga pelare. Någon 

 tillfredsställande förklaring har hittills icke blifvil gifVen på denna märkliga, i synnerhel 

 tor basalten egendomliga struktur, hvilken af åtskilliga geologer betraktats såsom ett 

 konkretions-fenomen;, eller såsom en slags kristallisation af hela bergmassan. Orsa- 

 ken härtill är dock alldeles enkel, nära till hands liggande, och företeelsen, ehuru i 

 mindre skala, ganska allmän. Gär man en varm sommardag öfver en förut fuktig, nu 

 mera på ytan torkad lerbädd, så skall man finna lerans yta söndersprungen i alldeles 

 regelmässiga, oftast sexsidiga figurer. Detsamma kan man äfven märka på de vatten- 

 dränkta grusbäddar, som på Spetsbergen upptaga låglandet vid fjcllens fot. Under för- 

 sommaren äro dessa sa sänka, att man, då man går öfver dem, sjunker ned ända till 

 knäna i ett vattendränkt kantigt stengrus, men emot hösten torka de ofta fullständigt, 

 och härvid uppstår, springor på ytan, hvilka bilda reguliera sexsidiga figurer. 



Då ler- eller grusbädden torkar eller den plutoniska bergarten afsvalnar, samman- 

 draga de sig småningom. Sprickor måste derföre uppstå, och det är tydligt, att vid deras 

 bildning följande tvenne vilkor måste uppfyllas. l:o. Måste klyfningen ske så att mot- 

 ståndet emot densamma är så litet som möjligt. 2:o. Få enskilda partiklar ej genom 

 söndersprängningen förflyttas så mycket, att det öfre sammandragna lagret lossnar ifrån 

 det undre ännu ej sammandragna. Det sednare vilkoret är en nödvändig följd deraf, att 

 sammandragningen försiggår långsamt och oupphörligt fortplantar sig till massans inre 1 ). 



Försöker man att på grund af ofvan anförda tvenne vilkor lösa problemet på mathe- 

 matisk väg, så skall inan finna, att de ytor, efter hvilka en bergmassa klyfver sig, dä den 

 till följd af afsvalning, metamorfosering eller dylikt sammandrages, måste utgöras af plana 

 ytor, hvilka skära hvarandra så att regelmässiga sexsidiga pelare uppstå 2 ), och äro 

 vinkelräta emot den yta der temperaturen är konstant, eller parallela med den riktning, 

 i hvilken sammandragningen fortplantas. Den för basalten egendomliga, pelarformiga 

 strukturen är sålunda en enkel följd af den stelnande massans sammandragning vid afsval- 

 ningen, och af nödvändigheten, att massan dervid skall springa sönder efter de ytor der mot- 

 ståndet är ett minimum; den har der emot intet gemensamt med konkretions- eller kristallisa- 

 tions-fenomenen, ehuru basaltpelarnes reguliära, af plana ytor begränsade form gifver 

 dem en viss likhet med kr istall-pr ismer. 



VIII. Miocenfonnatioii. 



Öster om grafkullen vid (eller nu mera rättare under) Frithiofs glacier i Bel Sound 

 vidtager ett vidsträckt lågland betäckt af lösa grusbäddar, hvilka hindrade mig att 



J ) De tvärspringor, som ofta afskära basaitpelarne, bero tydligen på en plötslig förändring i afsvalningens 

 kontinuerliga fortgång, föranledd t. ex. derigenom, att vatten nedträngt i den ännu ej fullkomligt afsvalnade 

 bergmassans klyftor och springor. 



2 ) Professor Lindelöf, ifrån Helsingfors, har meddelat mig ett indirekt bevis på detta för geologien så intres- 

 santa problem. En fullständig lösniug skulle sannolikt visa, att de reguliära tre- och fyrsidiga pelarne mot- 

 svara relativa minima, de sexsidiga pelarne deremot ett absolut minimum. 



