SPETSBERGENS GEOLOGI. 2!) 



Grymnogramme, Equisetum och Poacitea från Kings Bay befinna sig i en Lösare 



sandsten, och denna kunde möjligen tillhöra en annan formation, hvarom dessa, växter 



ej lenina någol bestämd! utslag. Equiseta förekomma i de mesl olikartade formationer, 

 och afven ormbunken börer till former, som ega en vidsträckl utbredning i formatio- 

 ner från olika verldsperioder. 



3. Spetsbergen måste under miocentiden bafva bafl ett myckel varmare klimat 

 än dess Quvarande. Redan förekomsten af stora löfträd tyder härpå och ännu mer en 

 jemförelse af dessa med de närmast beslägtade, nu Lefvande arterna. Slägtena Pinus, 

 Equisetum, Potamogeton, Populus, Salix, Alnus och Corylus gå visserligen ännu ända 

 upp i den arktiska zonen, men blott pilarter gå öfver 70 n N. Br. oeli förekomma t. o. 

 m. ännu på Spetsbergen, under det att de öfriga slägtena stadna 8 — 12 grader sydli- 

 gare. Härtill komma flera arter, hvilkas nu lefvande slägtingar icke uppnå polcirkeln. 

 Boken (Fagus silvatica) uthärdar i Skottland, t. o. m. odlad, icke öfver' 57° N. Br. och 

 går på den i klimatiskt afseende så gynnande Norska kusten icke öfver 60" 31' N. Br. 

 (vid Alvesund), under det att den miocena arten på Spetsbergen visar sig ända till 

 17 breddgrader längre mot norden. — Af Tilice har den amerikanska arten sin nord- 

 gräns vid Yinipeg-sjön (50^ ft N. Br.) och uppträder der blott såsom buske; i Europa 

 förekommer den småbladiga linden (Tilia parvifolia) på Norges vestkust ända till 62° 

 och odlas på en synnerligen gynnsamt liggande punkt ännu vid 63° 42'. På Spets- 

 bergen åter se vi en lind, hvilken genom sina stora blad mest liknar T. americana, 

 ännu vid nära 79" N. Br. — Arterna af slägtet Taxodium trifvas bäst i södra Förenta 

 Staternas kärrtrakter, isynnerhet vid 31 — 32" N. Br., men anträffas äfven i Kentucky 

 och Virginia ända till Delaware (alltså till 40° N. Br.). Odlade förekomma de deremot 

 i Europa under långt högre breddgrader. Så finna vi dem i trädgårdarne i Schweiz, 

 i trakten kring London o. s. v.; i Tyskland torde emellertid deras odling ej lyckas 

 öfver 53°. 



Dessa taxodier, den storbladiga linden, platanen och boken fordra för det mio- 

 cena Spetsbergen en sommar-medeltemperatur af 14 — 15 n C Det sydliga Sverige och 

 Norge (ungefär Christiania-trakten med en medeltemperatur af 5,3° C. för året och 15,4" 

 för sommaren) torde derföre nu ega ett klimat likartadt med det, som under miocen- 

 perioden herrskade vid 78 n N. Br. på Spetsbergen. Det minimum, som vi hafva antagit 

 för Kings Bay vid ungefär 79° N. Br., är 5 n C. såsom årets medeltemperatur, allden- 

 stund här utom en poppel äfven den storbladiga linden förefanns. Kings Bay ligger 

 ungefär 32" nordligare än mellersta Schweiz (vid 47° N. Br.) och skulle derföre hafva 

 haft en ungefär 16° C. lägre temperatur än det miocena Schweiz, för hvilket jag genom 

 kombination af talrika naturföreteelser beräknat medeltemperaturen till 21" C. (Jfr 

 Klima und Vegetationsverhältnisse des Tertiärlandes p. 133.) Vi erhålla härigenom ett 

 aftagande i temperaturen för hvarje breddgrad mot norden af 0,5° C. För närvarande 

 utgör temperaturskilnaden, om vi beräkna Schweiz till hafvets nivå, 20,o° C, hvilket på 

 hvarje breddgrad gör 0,6o" C. Temperaturens aftagande mot norden är derföre för 

 närvarande större, än den var under miocen-perioden. Förmodligen var dock tempe- 

 raturskilnaden i dessa begge länder då ännu mindre, än vi här ofvan hafva antagit; en 

 jemförelse af den nuvarande floran på Spetsbergen och i Schweiz med den miocena 

 hän ty der härpå. Af de 93 phanerogama växter, hvilka enligt D:r Malmgren nu före- 



