30 A. E. NORDENSKIÖLD, 



komina på Spetsbergen, anträffas äfven ungefär £ i Schweiz. Bland dessa anträffas dock 

 blott 3 arter äfven på låglandet, alla de andra först på alperna och de flesta först på 

 betydande höjd. Af Spetsbergens miocena växter förekom deremot nära hälften äfven 

 i Schweiz eller angränsande länder, och den andra hälften består helt och hållet af 

 arter, som h antyda på ett likartadt klimat. Ingen enda finnes cleribland, som skulle 

 kunna motsvara rent alpina eller högnordiska typer. Denna arktiska miocenflora är 

 sammansatt af sådana arter af vår miocenflora, som motsvara den tempererade zonen. 

 En större likformighet har alltså då egt rum än nu, alldenstund ett större antal arter 

 äro utbredda från vår breddgrad ända upp till högt i polarzonen, än det för närva- 

 rande är förhållandet. 



Det torde väl kunna antagas, att för taxodier, bokar, plataner och lindar de 

 angifna fyndorterna på Spetsbergen bilda nordgränsen; för tallar, alar och popplar är 

 detta deremot säkerligen icke förhållandet, alldenstund dessa slägtens nu lefvande repre- 

 sentanter ännu gå ungefär 4 — 12 grader högre mot norden än de förstnämnda träd- 

 slägtenas. De torde derföre tvifvelsutan under miocenperioden hafva egt en mycket 

 större utbredning mot norden, ja t. o. m. ända till nordpolen, såvida ett fastland dä 

 funnits derstädes, och vi kunna äfven med hög grad af sannolikhet säga, hvilka träd 

 bildat detta lands skogar. Det skulle hafva varit tall- och poppel-arter, ithy att vi 

 kunnat påvisa dylikas förekomst ej blott på Spetsbergen, utan äfven i norra Grönland 

 och arktiska Amerika. Äfven anträffas de här i en sådan rikedom af arter, att man 

 ej kan tvifla på deras vidare utbredning härifrån mot norden, hvilket jag kommer att 

 utförligare framställa i mitt arbete: Die fossile Flora der Polarländer. Detta arbete 

 kommer äfven att innehålla afbildningar och utförligare beskrifningar på de här om- 

 nämnda Spetsbergs-växterna." 



Det i ekonomiskt hänseende vigtigaste lager, som träffas i Spetsbergens miocen- 

 formation, utgöras utan tvifvel af de stenkols eller rättare brunkols flötser, som före- 

 komma flerestädes på Spetsbergen. Redan under den tid, då Spetsbergen besöktes af 

 hvalfångare, brukade dessa, enligt Scoresby, besöka Kings Bay för att hemta kol till 

 brännmaterial. Bland import från Spetsbergen till Norrige uppräknar Keilhau 60 tun- 

 nor stenkol. Alla äldre fångstmän veta äfven att omtala ställen, der man finner sten- 

 kol antingen i anstående klyft eller i lösa af glacier-elfvarna nedförda stycken. 



Under den franska expeditionen med Eecherche undersökte Robert de stenkols- 

 förande lagren i bottnen af Recherche och v. Keulens Bay. De tyckas, att döma af hans 

 ofullständiga beskrifning, hvila på en kalksten, som för ymnigt försteningar tillhörande släg- 

 tena Productus, Spirifer m. ni. och som är starkt rubbad från sitt ursprungliga läge, medan 

 de egentliga kolförande sandstens- och skifferbäddarna ligga teinligen horisontela och ej 

 innehålla några andra försteningar än otydliga vextlemningar. Bland dessa vextlemningar 

 anför Robert visserligen äfven aftryck af Sigillaria- och Lepidodendron-arter, men dessa 

 uppgifter bero tydligen på någon förvexling med stenkols-vexter från andra fyndorter. 

 Förledd häraf och af de underliggande förstenings-förande lagrens ålder, hänförde Robert 

 dessa kalkbäddar till den egentliga kolformationen. Härvid begick han dock ett full- 

 komligt misstag, i det lagren kring Bel Sounds södra arm tydligen äro samtidiga med de 

 otvifvelaktigt tertiära lagren frän Kolfjellet i v. Mijens Bay. Äfven kollagren pä Beeren 



