4 N. DUNBR OCH A. E. NORDENSKIÖLD, 



man kanske företrädesvis på grund af den erfarenhet, som vunnits under expeditioner 

 till de svårtillgängliga och sällan isfria farvattn ena vid Amerikas nordkust, och man be- 

 farade derföre, att drifisen skulle bilda ett lika svårgenomträngligt och nyckfullt stängsel 

 vid Spetsbergen, som på den Amerikanska sidan af polarhafvet. Hundradetals från 

 Holland, Frankrike och England utsända hvalfångare-fartyg hade dock ett sekel förut, 

 utan att mötas af några synnerliga svårigheter, besökt Spetsbergens hamnar, och år 

 1826 begynte Norrmännen att med små bräckliga, för annan skeppsfart merendels ut- 

 dömda fartyg, göra sommarturer till Spetsbergen för att jaga hvalross och skalar. . 



Då Parry år 1827 företog sin berömda polarresa, hade visserligen hans uppmärk- 

 samhet blifvit fästad vid en mängd vetenskapliga frågor, hvilkas lösning endast kunde 

 vinnas genom forskningar i den högsta norden, men bland dem tyckes Sabines förslag 

 hafva blifvit uteglömdt, åtminstone hafva vi ej kunnat finna det någonstädes omnämndt 

 i den eljest ganska fullständiga och med behöriga bilagor försedda beskrifningen öfver 

 Parrys expedition 1 ). Ar 1843 lemnade kapten F. W. Beechey en redogörelse för den 

 1818, under befäl af kapten D. Buchan, företagna polarresa, i hvilken äfven Beechey deltog. 

 I detta arbete nämner han i förbigående om kapten Sabines förslag och framhåller, att 

 äfven detta skulle förtjena att ihågkommas bland andra vigtiga, ännu olösta högnordiska 

 frågor. Efter att hafva närmare redogjort för den ofantliga lättnad ångan torde bereda 

 seglatsen bland drifis, uppmanar han till en ny expedition från England till Spets- 

 bergen: "hvarken landet eller flottan skulle någonsin beklaga färder, hvilka måste lända 

 båda till heder i såväl utlänningens, som efterverldens ögon" 2 ). Äfven denna uppma- 

 ning blef dock lemnad utan något afseende, och ifrån England har sedan dess intet 

 vidare försök blifvit gjordt att närmare utreda frågan. 



Först 17 år derefter upptogs Sabines förslag ånyo af Professor Otto Torell, 

 som i sin till Kongliga Vetenskaps-Akademien inlemnade arbetsplan för den svenska 

 expeditionen till Spetsbergen 1861 äfven fäster Akademiens uppmärksamhet på det till- 

 fälle, som denna expedition erbjöd att genom en noggrann rekognoscering afgöra, om 

 en tillräckligt omfattande gradmätning på Spetsbergen vore utförbar. Förslaget om- 

 fattades med lifligt intresse af Akademien, och till en del för att underlätta dessa re- 

 kognoscerings-arbeten blef expeditionen fördelad på tvenne fartyg, af hvilka det ena, 

 Aeolus, skulle besöka Spetsbergens norra del och Hinlopen Strait, det andra, Magdalena, 

 vestkusten och Storfjorden. Af expeditionens deltagare borde Chydenius på Aeolus 

 och Dunér på Magdalena egna sin uppmärksamhet åt den föreslagna rekognosceringen. 



Då alla större landfärder i dessa nordliga trakter äro ytterst besvärliga, emedan 

 man endast kan påräkna menniskokraft för transporten af lifsmedel, husgeråd och in- 

 strumenter öfver en ofta ytterst oländig terräng, så måste triangel-nätet framdragas så, 

 att triangel-punkterna, såvidt möjligt är, blifva tillgängliga från sjön. Med behörigt 

 afseende härpå, och med ledning af den visserligen ganska ofullständiga kännedom man 

 då hade om Spetsbergens topografi, tycktes tvenne olika riktningar för gradmätnings- 

 nätet kunna komma i fråga, nemlio-en antingen utmed vestkusten eller öfver de stora 



*) Narrative of an attempt to reach the North Pole, in the year 1827, under the Command of Gaptain William 



Edvaed Paury. London 1828. 

 2 ) Beechey's resebeskrifning. S. 211. 



