GRADMÅTNING8NAT PÅ SPETSBERGEN. 9 



vattendrag Hinlopen Strait och' Storfjorden, som från norr till söder genomskara hela 

 ögruppen. Det ingick i planen för 1861 års expedition at1 aoga undersöka begge dessa 

 riktningar. Expeditionens fartyg skulle åtföljas till någon hamn på Spetsbergens nord- 

 kust, hvaresl Magdalena skulle aflemna de nödiga förråderna för den afeedda polar- 

 färden. Härefter skull.' detta fartyg återvända till A.mstérdams-ön vid Spetsbergens 

 N. V. hörn för att derifrån med anlöpning af dé för rekognoscerings-arbetena nödiga 

 hamnarna segla först söderut till Sydkap och sedan rundtorn denna udde till Storfjorden, 

 samt möjligen vidare genom det af Norrmännen upptäckta nya sundet (Helis Sound) och 

 Hinlopen Strait äter till nordkusten. Det andra fartyget, Aeolus, borde under tiden i 

 hamnarna på nordkusten och Hinlopen Strait invänta den på isen emot norden afsända 

 expeditionen. Dttnér blefve sålunda, i tillfälle att undersöka möjligheten af en grad- 

 mätning på Spetsbergens vestkust äfvensom södra delen af den enligt all sannolikhet 

 för ett gradmätningsnät i dessa trakter mest fördelaktiga riktningen genom Storfjorden 

 och Hinlopen Strait. Norra delen af detta nät skulle Chydenius utstaka under båt- 

 färder från Aeolus. Man hoppades sålunda att de förberedande undersökningarna för 

 detta vigtiga vetenskapliga arbete skulle kunna afslutas under loppet af en enda sommar. 



Till följd af fartygens långvariga instängning genom drifis i Sorge Bay på 

 Spetsbergens nordkust gick dock en betydlig del af den korta arbetstiden förlorad, och 

 då Magdalena, sedan isen ändtligen skingrats, seglade vesterut för att uppnå Amster- 

 dam-ön, hvarest Dunérs rekognosceringsarbeten egentligen skulle börja, hade fartyget 

 ytterligare det missödet att af is uppehållas i Wijde Bay. Den ihållande stiltje, 

 hvilken såsom vanligt var rådande på Spetsbergens vestkust, fördröjde sedermera 

 nedseglingen så betydligt, att man icke ens kunde uppnå Storfjorden före den tid, då 

 fartyget åter måste vända mot norden för att den 15:de September kunna infinna sig 

 på den gemensamma mötesplatsen i Kobbe Baj^. Dunér blef sålunda icke i tillfälle att 

 såsom ämnadt var undersöka södra delen af gradmätningsnätet genom Storfjorden, och 

 redan vid Magdalena Bay stadgades hos honom den öfvertygelsen, att utförandet af en 

 gradmätning längs vestkusten mötes af snart sagdt oöfvervinnerliga svårigheter. Mag- 

 dalenas ofrivilliga uppehåll i de vigtigaste fjordar emellan Sorge Bay och Isfj orden blef 

 dock af stor nytta för Spetsbergens kartläggning samt utredningen af Spetsbergens 

 geologi och naturhistorie. 



Chydenius hade deremot mera framgång på norra kusten, så att det lyckades 

 honom att visa, det Spetsbergens nordligaste ö, Ross-ön, utan svårighet kan samman- 

 bindas genom ett lämpligt triangelnät med det norr om Storfjorden belägne berg, som 

 vi sedermera benämnt Chydenii Berg. 



Under 1861 års expedition blef sålunda den norra hälften af det triangelnät, som 

 skulle sammanbinda Ross-ö- med Spetsbergens södra del, fullständigt rekognoscerad och 

 den erfarenhet, som under denna expedition vanns rörande Spetsbergens klimatologiska 

 förhållanden, rörande möjligheten att bestiga Spetsbergens förut så illa beryktade berg m. 

 m. gjorde det tillika högst sannolikt, att några svårare hinder ej skulle möta för nätets 

 fortsättning. Men innan någon verklig gradmätning kunde komma i fråga, måste man 

 dock genom direkt rekognoscering få full visshet derom, att nätet verkligen kunde 

 fortsättas öfver land till Storfjorden och derifrån vidare söderut öfver detta stora ännu 

 föga kända sund till Sydkap. På underdånig tillstyrkan af Vetenskaps-Akademien och 



