8 N. DUNER OCH A. E. NORDENSKIÖLD, 



deles lämpligt för uppmätningen af en bas, hvilken utan svårighet kunde sammanbindas 

 med en närbelägen triangelsida. Medelst trenne ganska goda trianglar (Vogelsang, 

 Hakluyt Headland och Foul Point; Hakluyt Headland, Foul Point och Magdalena Hook; 

 samt Foul Point, Magdalena Hook och ett berg i det inre af Smeerenburg) kan man 

 utan svårighet framgå från nätets nordligaste punkt till Magdalena Bay, och på större 

 delen af den öfriga sträckningen, nemligen från bottnen af Cross Bay till bottnen 

 af Recherche Bay (79° 20 — 77° 30), torde icke heller några betydligare svårigheter före- 

 finnas. Men deremot är terrängen söder och norr om dessa punkter ytterst ogynnsam. 

 Om ej vägen, isynnerhet norr om Cross Bay, rent af stänges af hög inlandsis, 

 hvilken är i beständig om ock långsam rörelse emot kusten, så rflåste man åtminstone 

 framgå här genom att till triangelpunkter välja berg i det inre af landet, hvilkas svår- 

 tillgänglighct fullständigt torde motväga en mängd af de fördelar, som vestkusten eljest 

 erbjuder. Härtill kommer, att man på denna sträckning måste använda kanske dubbelt 

 så många trianglar, som för det vida längre nätet igenom Storfjorden och Hinlopen 

 Strait, och äfven ifall det framdeles skulle visa sig att sammanbindningen af Cross och 

 Magdalena Bay samt Bel Sound och Sydkap vore möjlig, sä tro vi oss derföre helt och 

 hållet böra afstyrka nätets framdragande i denna riktning. 



2. Meridianmätning öfver Wijde Bay och Isfjorden. Hvad den andra riktningen 

 öfver Isfjorden och Wijde Bay beträffar, så hafva vi först vid beräkningen af iakttagel- 

 serna under 1864 års expedition blifvit uppmärksamma på möjligheten att öfver dessa 

 fjordar sammanbinda Bosson med Sydkap. På äldre sjökort var nemligen Isfjorden 

 utritad såsom en alldeles obetydlig fjord, med en sträckning från öster till vester. Den 

 i sjelfva verket ganska smala landsträckan emellan denna fjord och Wijde Bay blef här- 

 igenom på äldre kartor så bred, att ett triangelnäts framdragande deröfver omöjligt kunde 

 komma i fråga. Vid våra besök af dessa numera temligen noggrannt kartlagda fjordar 

 egnade vi derföre icke särskildt vår uppmärksamhet pä möjligheten att framdraga ett 

 gradmätningsnät i denna riktning. Den erfarenhet vi sjelfva vunnit om Isfjordens och Wijde 

 Bays topografi, äfvensom de meddelanden, som erfarna fångstmän lemnat oss om be- 

 skaffenheten af den emellan dessa fjordar belägna landsträcka, låter oss dock med temlig 

 säkerhet sluta, att inga synnerliga svårigheter skulle möta vid sammanbindningen af 

 Verlegen Hook med södra delen af Bel Sound genom ett lämpligt triangelnät. En al- 

 deles jemn och hård terräng, särdeles lämplig för basmätning, skulle man finna i delen 

 norr om Sundevalls berg i Bel Sound eller på Kap Thordsen och Kap Boheman i Is- 

 fjorden. Sannolikt blefve det ej heller synnerligen svarta att från trenne punkter af 

 Verlegen Hooks-kedjan vända sig först mot öster och sedan emot norr samt sålunda 

 uppnå sjelfva Ross-ön. Deremot torde kanske oöfvervinneliga svårigheter möta på 

 sträckan emellan Bel Sound och Sydkap. Ej heller torde man kunna undvika en mängd 

 små trianglar, genom hvilka besväret vid sjelfva gradmätningen skulle i betydlig mån 

 förökas. Oaktadt äfven denna sträcka har den fördelen att åtminstone till hälften af 

 sin längd vara tillgänglig från den tidigt isfria vestkusten, så tro vi oss dock ej kunna 

 förorda densamma, äfven om det skulle vara genom direkte rekognosceringar afgjordt, 

 att på denna väg inga hinder förefinnas. 



3. Längdmätning emellan Gileslancl och Saddle Point. Redan i början af förra 

 seklet upptäckte Commodor Gn-ES ett land öster om Spetsbergen, som sedan dess varit 



