GRADMÄTNINGSNÄT PÅ SPETSBERGEN. 17 



Vi hafva redan i del föregående antydt, at1 de farvatten, längsmcd livilkas stränder 



det af oss förordade triangelnätet framgår, ingi .In böra lill de lättast tiUgängliga på 



Spetsbergen. Hinlopen Strait år hittills föga kändt; man kan nära nog säga, atl del 

 först var resorna och forskningarna under L861 ars expedition, som öppnade detta far- 

 vatten för de Norska fångstfartygen, och man känner derföre föga till tsförhållandena 

 derstädes; del torde dock med stor sannolikhet kunna: påstås, alt den derstädes så ofta ra- 

 sande sydostliga stormen nästan hvarje år gör sundet fritt från drifis, åtminstone norr 

 om Syd-Waijgats-öarne. Dessa bilda nemligen ett naturligt stängsel emot söder, som 

 tindrar isen att drifva bort. En blick på det af oss föreslagna triangelnätet .visar dock, 

 att detta förhållande blott kan lägga hinder i vägen för uppnåendet af triangelpunkten 

 på Cap Torell, den öfverhufvud taget svårtillgängligaste punkt i hela nätet. Denna 

 punkt torde för öfrigt i värsta fall kunna utbytas emot Thumb point eller uppnås 

 medelst en expedition öfver land. Såväl år 1861 som 1863 var Hinlopen Strait till- 

 gängligt, åtminstone till Syd-Waijgats-öarna; 1864 i slutet af Augusti fullkomligt isfritt, 

 och 1865 seglade tvenne norska fartyg från nordkusten genom sundet emellan Thumb 

 Point och fasta landet samt Helis-sund in i Storfjorden. 



Storfjorden har ofta blifvit besökt, emedan den af gammalt varit känd såsom en 

 förträfflig fångstplats, och man känner derföre temligen väl till isförhållandena der- 

 städes. Trots detta vattendrags storlek och gynsamma form har det vissa år inträffat, 

 att det förblifvit otillgängligt, åtminstone för segelfartyg, ett förhållande som synes 

 hafva berott derpå, att uteslutande sydliga vindar herskat sedan isen brutit opp. Ty 

 man behöfver blott kasta en blick på kartan för att inse, det några få dagars frisk 

 nordlig vind är tillräcklig att fullkomligt förjaga isen, sedan den brutit upp. Emel- 

 lertid kan man hvarje år påräkna att äfven med segelfartyg kunna framkomma till 

 Whales Point och Whales Head. Då det för beräknandet af den ungefära sannolik- 

 heten att träffa fritt vatten i Storfjorden är af vigt att veta, huru ofta dess inre delar 

 varit öppna, anföra vi följande data, sammanställda efter åtskilliga Spetsbergsfarares 

 erinringar. Öppen skulle fjorden hafva varit åren 1842, 43, 44, 45, 46, 47, 51, 52, 

 54, 55, 59, 60, 61, 63, 64 och 65; mer eller mindre stängd deremot 1848, 49, 50, 53, 

 56, 57, 58, 62, således i medeltal spärrad för segelfartyg blott ett år af trenne. Lägger 

 man härtill, att hvalrossfångarne blott då söka fjordens inre delar, när de ej träffa 

 fångstplatsen, d. v. s. drifisen, vid dess mynning, växer sannolikheten att med ett godt 

 ångfartyg tränga in i fjorden ganska betydligt. Så mycket bör man dock göra sig 

 beredd på, att det kan inträffa att fjorden något år verkligen förblir otillgänglig, och 

 expeditionen bör således beräknas för minst tvenne somrar, en sak som äfven med 

 hänseende till nätets stora utsträckning kan blifva nödvändig. Dessutom är det af 

 vigt att vara så provianterad och utrustad, att man ej behöfver frukta för en öfver- 

 vintring, emedan man blott då kan våga, att med den djerfliet, som möjligen kommer 

 att erfordras, intränga i ett af is nästan spärradt vatten. Det torde för öfrigt kunna 

 anses otänkbart, att begge sunden samma år skulle vara tillslutna, och att följaktligen 

 en sommar kunde förgå utan att något skulle kunna uträttas, enär den orsak som 

 hindrar, att det ena sundet blir isfritt, öppnar det andra. Då, såsom sannolikt fallet 



o 



K. Vet. Akad. Han.il. B. 6. K:o 8. " 



