Historik. 



Den furste, som företog en botanisk resa till Gotland, var G. Fuirén, hvilken på 

 Kristian IV:s befallning besökte ön 1623. Hans förteckning på ej fullt 50 arter upptager 

 sådana för ön karaktäristiska växter som Artemisia maritima, Asperula tinctoria, Teu- 

 cfium Scordium, Cynanchum, Veronica spicata, Globularia, Sedum album, Medicago fal- 

 cata, Orcbis-arter, Alisma ranunculoides, Tofieldia, Ophioglossum, Asplenium Ruta muraria 

 förutom en del sällsynta, såsom Litbospermum officinale (?), Adonis, Euphorbia palustris. 



Efter mer än hundra år företogs den andra kända resan, Linnés, år 1741. Här- 

 igenom blefvö något öfver 250 gotländska växter 1 bekanta, bland hvilka ma nämnas: 

 Artemisia ru pestris, Inula Britanica, Carduus nutans, Lactuca quercina, Campanula Trache- 

 lium, Origanum, Scutellaria hastaefolia, Hedera, Conium, Cerefolium sativum, Anthriscus 

 vulgaris, Nuphar luteum, Isatis, Tilia europaia, Geranium lucidum, Helianthemum Fumana, 

 Silene maritima, Gypsophila fastigiata, Sanguisorba officinalis, Coronilla, Salicornia, Alnus 

 glutinosa, Taxus, Opbrys, Scboenus-arterna, Carex vesicaria, Psamma arenaria. ■ — I Linnes 

 skrifter äro också publicerade de fynd, som gjordes af P. J. Bergius 1752 (t. ex. Ana- 

 camptis) och J. P. Falck 1759 (Tunica, Sorbus fennica och troligen S. Aria, Braya, Oxy- 

 tropis pilosa m. fl.). 



Under det första halfseklet efter Linnés död var det i synnerhet O. Swaktz och 

 G. Wahlenberg samt några yngre botanister, som befordrade kännedomen om öns flora. 

 Den förstnämnde upptäckte under sin resa 1782 Batrachium hederaceum och Cephalan- 

 thera rubra. Den senare meddelade resultaten af fyra månaders forskningar på ön 1799 

 hufvudsakligen i Utkast till Gottlancls Flora, som publicerades i Vetenskapsakademiens 

 handlingar för 1805 och 1806. Därigenom steg antalet kända gotländska kärlväxter till 

 541, bland hvilka må nämnas: Filago minima, Asperula odorata, Convolvulus sepium, 

 Erythraea pulchella, Linaria minor, Bartsia (funnen af Billberg), Armeria elongata, Myo- 

 surus, Hypericum montanum, Viola hirta och mirabilis, Ribes alpinum, Myriophyllum 

 spicatum, Orobus vernus, Vicia silvatica (funnen af Billberg), Oxycoccus, Monotropa, 

 Salix caprea, Callitriche sp., Orchis Morio, laxiflora och sambucina, Neottia, Convallaria 

 Polygonatum och multiflora, Juncus obtusiflorus, Lemna minor och trisulca, Potamogeton 

 pusilla, Carex paludosa, distans, extensa, tomentosa och pilulifera, Elymus arenarius, 

 Festuca gigantea, Schedonorus asper, Poa bulbosa, Melica uniflora, Calamagrostis varia, 

 Alopecurus agrestis, Phleum arenarium, Nardus, Polypodium vulgäre, Cystopteris, Lyco- 

 podium clavatum. Hvad sotn förlänar detta arbete ett särskildt värde, är, att växternas 



1 De här ocb framdeles nämnda talen afse uteslutande fanerogamer och kärlkryptogamer. 



