10 K. JOHANSSON, HUPVUDDRAGEN AF GOTLANDS VÄXTTOPOGRAF1 OCH VÄXTGEOGRAFI. 



i det de med Visby som utgångspunkt färdats ön rundt, vanligen tagande den norra 

 hälften först. En och annan har dessutom följt de stora landsvägarna dels i sydostlig 

 riktning öfver Roma, Sjonhem till Torsburgen, dels i sydlig riktning öfver Roma, Vänge, 

 Etelhem till Hemse, hvarjämte tvenne tvärs öfver ön gående stråkvägar anlitats, nämligeu 

 Visby — Slite och Östergarn — Hemse— Eksta. I följd däraf hafva vissa genom dessa vägar 

 skilda rutor blifvit mer eller mindre försummade. Sådana områden hafva varit trakterna 

 kring Hejnum ocli Vallstena samt mellan Björke och Hejde, vidare området söder om 

 Hemse, ehuru Hoburgen ofta blifvit besökt. På sista tiden hafva emellertid dessa luckor 

 hufvudsakligen genom gotländska botanister blifvit väl fyllda. 



En annan för den riktiga kännedomen af öns flora hindersam omständighet är, att 

 öns nordliga delar blifvit så litet besökta på sensommaren och hösten, äfvensom att den 

 allra tidigaste vårvegetationen ej blifvit synnerligen mycket studerad utom i Visby trakten, 

 utefter järnvägen och i Othem. 



Hvad författarens egna undersökningar beträffar, hafva de ägt rum våren 1880 

 samt åren 1884 — 96 och sträckt sig till alla delar af Gotland med undantag af Sandön 

 och några utanför ostkusten liggande öar. Till Sandön hafva dock flera botanister ut- 

 sträckt sina resor, Westöö 1852 och 1859, Holtz, Eisen och Stuxburg 1867 m. fl., hvar- 

 jämte Sernander för biologiskt växtgeografiska undersökningar vistats på ön. 



Den speciella delen af föreliggande arbete upptager 1003 arter, af hvilka 95 till- 

 höra släktet Hieracium. Dessutom omnämnas talrika barlastväxter och tillfälligt förvil- 

 dade (53), hybrider (39), underarter och varieteter, som hos en del författare gälla som 

 arter (32), fordom inom området befintliga, men nu utgångna arter, underarter eller hy- 

 brider (20) samt åtskilliga i äldre förteckningar upptagna växter, hvilkas förekomst ej 

 bekräftats (37). Om genom en mindre sträng gallring alla dessa erkändes som gotländska 

 arier, skulle hela antalet stiga till omkring 1200. 



Frånräknas Hieracium, inom hvilket släkte artbegränsningen ännu måste anses 

 sväfvande, är Gotlands flora efter den strängare beräkningsgrunden sammansatt af 908 

 arter. Då området utgör 31,58 kv.-nyinil, kommer alltså något mer än 28 arter på hvarje 

 sådan ytenhet, hvilket ej utgör något synnerligen stort antal, då t. ex. Bleking hyser 

 något mer än 30 arter per kv.-nymil. 1 



Till jämförelse må meddelas, att Säves Synopsis efter samma artbegränsning och 

 samma beräkningsgrunder i öfrigt innehåller högst 726 arter samt Eisens och Stuxbergs 

 förteckning 839 arter (utom Hieracierna). Ur det senare arbetet hafva då utgallrats 

 några utgångna (25), fel bestämda eller utan giltigt skäl från äldre arbeten upptagna (19), 

 underarter, varieteter och hybrider, som upptagits som arter (31), odlade eller tillfälligt 

 förvildade (25), tillsammans 100. 



1 Förteckning öfver Blekings Fanerog. och Ormbunkar af F. SVANLUND (1889) upptager 854 arter (utom 

 8 Hieracier), hvilka vid användandet af samma måttstock som i föreliggande arbete svälla ut till 921 (utom 

 Hieracierna); detta tal liar användts vid beräkningen af ofvanstående medeltal. 



