12 K. JOHANSSON, HUFVUDDRAGEN AF GOTLANDS VÄXTTOPOGRAFI OCH VÄXTGEOGRAFI. 



vattenväxter. För bedömande af en arts sprid n in gssätt och förmåga att uthärda kon- 

 kurrensen med andra arter liksom också för frågan om reliktformer är det vidare af stor 

 betydelse att kunna se, huru länge en växt kunnat bestå på samma lokal. Ett nyligen 

 bekantgjordt exempel på seghet och uthållighet är Lactuca quercina, som, ehuru den upp- 

 repade gånger blifvit sökt af botanisterna på den af Linné angifna fyndorten, först efter 

 omkring 150 år blef återfunnen. Andra exempel äro vissa Hieracia, Tragopogon croci- 

 folius, Lithospermuin officinale, Angelica litoralis, Ranunculus ophioglossifolius, Cephalan- 

 thera Lonchophyllum, Scolopendrium, Lycopodium-arter, Raphanus Raphanistrum. 



De växter hvilkas förekomst inom området synts författaren alltför oviss, hafva 

 upptagits i anmärkningar och utan nummer. Möjligt är, att några af dem verkligen 

 finnas; men under närvarande omständigheter torde vara säkrast att låta dem ånyo upp- 

 täckas, innan de på allvar inregistreras i öns flora. 



Flera varieteter och former af i taxonomiskt hänseende ganska låg rang äro i efter- 

 följande förteckning upptagna, emedan de påvisa en synnerlig öfverensstämmelse med 

 dylika former från andra områden med likartad fysisk och klimatisk karaktär, såsom 

 Öland och Danmark, under det att de ej äro nämnda för en del närbelägna, men olik- 

 artade områden. 



Det andra önskningsmålet var en noggrannare kännedom om allmännare växters 

 fördelning. Att förut utkomna förteckningar öfver Gotlands kärlväxter ej varit synner- 

 ligen! noggranna i detta hänseende, är redan nämndt. En senare författare har upprepat 

 en föregåendes uppgift, dock utan att citera, h varför man i många fall blifvit förledd att 

 tro det, som i själfva verket varit ett citat, vara grundadt på författarens egen iakttagelse. 

 Då föregående observationer ej funnits, hafva däremot förhållandena på Sveriges fastland 

 tagits till förebilder, och uppskattningen af frekvensen har synbarligen starkt påverkats af 

 Liljeblads, Wahlenbergs och Hartmans floror. I föreliggande arbete har därför ej 

 mycken hänsyn tagits till dessa äldre uppgifter, ehuru en del, i synnerhet Wahlenbergs, 

 utgjort en god ledning. Att det ej är en lätt sak att noga fastställa hvarje arts frekvens- 

 grad på ett område af öfver 31 kvadratnymil, är klart nog; emellertid har författaren 

 försökt sig på denna uppgift med användande af en bestämd terminologi, för hvilken 

 redogörelse här nedan skall lämnas. 



Kännedomen om de allmännare växternas frekvens kan emellertid ej ernås utan ett 

 noggrannare växttopografiskt studium af området. Det är därvid ej tillräckligt att man 

 genom de vanliga termerna (allmän, flerstädes o. s. v.) angifver växternas relativa säll- 

 synthet, enär många allmänna växter förekomma i ett mycket ringa individ-antal på 

 hvarje ståndort (Marrubium, Artemisia vulgaris, åtskilliga träd m. fl.), då däremot en del 

 sällsyntare växter, såsom Trifolium striatum, Euphrasia salisburgensis, Picris, pläga upp- 

 träda sällskapligt och ofta i stor mängd på en liten yta. Från växtfysiognomisk synpunkt 

 vore det riktigast att söka angifva relativa mått på de ytor, som af de särskilda arterna 

 betäckas. Detta förutsätter dock en noggrannare kännedom om vegetationen än den, som 

 för närvarande är uppnådd. Dessutom är denna förteckning uppgjord i öfvervägande 

 floristiskt syfte, hvarför i stället antalet lagts till grund för bestämningen af ymnighets- 

 graderna. Det skulle också vara högst oegentligt att med samma mått beteckna före- 



