KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 29. n:o I. | ;; 



komsten af t. ex. Quercua sessiliflora och Radiola linoides, af hvilka den förra förekommer 

 i enstaka individ och den senare i tusental. Blefve alla ståndorter kända, vore del möj 

 ligl all reducera från den ena skalan till den andra. 



För undvikande af förväxlingar är det fördelaktigt att använda 'en annan terminologi 

 än den af K. Hult i växtfysiognomiken införda. 



För de växter, livilka såsom Convolvulus sepiuin, Evonimus, Cephalanthera rubra, 

 Ä^sparagus pläga förekomma i några få, vanligen ej i ett tiotal individ på hvarje ståndort, 

 användes i detta arbete ymnighetsgraden (1) sparsamt. Ett stort antal växter, såsom 

 Bieracium-arter, Epilobiu m-arter, många Orchidéer, löfträd, förekomma i glesa grupper 

 på åtskilliga tiotal af individ. Med hänsyn till en florists anspråk kunna dessa kallas för 

 (2) måttligt talrika. Ett steg högre på skalan stå Papaver dubium, Orchis mascula och 

 många ängsörter, hvilka på de flesta ståndorter kunna räknas i hundratal eller några få 

 tusental. De förekomma (3) talrikt. I ännu större antal pläga många åkerogräs samt 

 andra på blottad jord växande arter uppträda; de växa (4) mängdvis på en lätt öfver- 

 skådad ståndort. Grundmassan af ängars och sumpiga markers vegetation utgöres af gräs 

 och andra i hög grad sällskapliga växter, som således uppträda (5) massvis. 



Yinnighetsgraderna, hvilka angifva antalet individ på hvarje lokal, blifva alltså fem 

 och kunna definieras så: 



På en lätt öfverskådad lokal sägas individen förekomma 

 (1. Spårs.) sparsamt, då de knappt uppgå till ett tiotal; 

 (2. Matti.) måttligt, då de räknas i 10-tal; 



(3. Talr.) talrikt, då de räknas i 100-tal eller några få 1, 000-tal; 

 (4. Mängd».) mängdvis, då de förekomma i flera 1,000- eller i 10, 000-tal; 

 (5. Massv.) massvis, då antalet är ännu större. 



Med afseende på storleken af hvarje lokal är det ej möjligt eller lämpligt att an- 

 gifva exakta mått, alldenstund de yttre förhållandena måste tagas med i beräkningen. 

 På Gotland, där jorden är i hög grad sönderstyckad, är ofta en hel äng eller en åker ej 

 större än att den kan utgöra en lokal i den här åsyftade meningen. Belöper sig stor- 

 leken af ett sådant område till många hektar, kan det fattas såsom en lokalgrupp, be- 

 stående af flera lokaler, i det marken kan tänkas uppdelad i kvadrater på 1 hektars 

 storlek. Då en växtart är likformigt fördelad på dylika större ytor, erhålles ymnighets- 

 graden lättast genom angifvandet af antalet individ per kv.meter. Om ett eller annat 

 individ förekommer på hvarje eller nästan hvarje kv.m., är ymnighetsgraden — 4. Uppgår 

 antalet till mer än 10 per kv.m., är ymnighetsgraden = 5. 



I och för angifvande af lokalernas fördelning inom florområdet är det vidare nöd- 

 vändigt att uppdela detta i specialområden. Af praktiska skäl kan, ehuru denna indel- 

 ning är föga naturlig, sockenindelningen därtill användas, emedan socknarna äro så små, 

 att i fråga om den horisontala utbredningen noggrannare bestämningar icke hafva någon 

 växtgeografisk betj^delse. Beträffande den vertikala utbredningen äro på en kuperad 

 terräng eller vid brantare afsatser höjdbestämningar eller noggranna lokalbeskrifningar i 

 alla händelser nödvändiga, om full tydlighet skall ernås. Medräknas de större öarna 

 såsom särskilda specialområden, kommer dessas antal att utgöra omkring 100. 



