OJnQL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. ISAM 



29. n:„ I. 23 



Stammens omkrets i cm. 



Omkring ' -• m. ... 



öfver marken Vld ljl ' 09tho J (1 



Betula verrucosa Ehrh 142 125 



Abies Pinsapo Boiss 102 73 



» pectinata DC 135 120 



Larix europaja DC 125 100 



Salisburia adiantifolia Sm. 1 l<s 



Rövande Gotlands geologi samt markens kemiska och fysiska beskaffenhet kan man 

 snart vänta detaljerade och fullständiga uppgifter, enär den geologiska undersökningen af 

 ön nu pågår. För klargörande af den i andra delar af detta arbete använda termino- 

 logien tarfvas ock en öfversiktlig framställning af de viktigaste ståndorterna (stationerna). 



I. Vatten. 2 



a) Hafsvatten af omkring 0,6 % saltbalt nära ytan. 



b) Sött vatten. De gotländska insjöarna kallas för träsk. Deras botten utgöres vanligen 

 af hall med ett lager af utfälld kolsyrad kalk (bleke); djupet är mycket ringa. Undantag 

 härifrån göra de utefter en förkastningsspricka liggande Lojstaträsken, Sigvalda träsk och 

 Bara träsk. Vegetationen i träsken är mycket artfattig, ofta äfven individfattig. Paviken 

 med Najas, Fardumeträsk med Najas, Nymyhaia, Potamogeton etc. utgöra knappt undan- 

 tag. — Åarna uttorka nästan alla under sommaren; till och med Gothemsån utgöres 

 stundom blott af en rad gölar, i hvilka vattenväxterna fortlefva. Likaså uttorka delvis 

 eller fullständigt många af de ännu kvarvarande vattensamlingarna i myrar (såsom i Eling- 

 hems myr, Martebo myr, Hejde träskmyr, Mästermyr, Lau myr, Muskemyr). 



Naturliga källor förekomma i synnerhet nedanför de branta afsatserna på öns västra 

 sida och på klippöarna Stora och Lilla Karlsö. Gräfda fördjupningar för vattnets uppsam- 

 lande (s. k. bryor) uttorka vanligen under den torraste årstiden, så att betande kreatur vid 

 stränderna stundom få nöja sig med hafsvatten. Bäst bibehålla sig bryorna på en del 

 sandområden. I och omkring dessa bryor träffar man de hygrofila växter, som ej fördraga 

 konkurrensen i myrarnas slutna växttäcke; hit höra således äfven sumpväxter. 



II. Försumpningar med mer eller mindre stagnerande vatten. 



a) Myrar. 9, De äro i allmänhet beväxta med ett sammanhängande växttäcke af 

 gräs, halfgräs och örter; större partier af Sphagnum äro sällsynta (Martebo myr vid Binge 

 träsk, Vätlingsmyr). Hit höra också de egendomliga holmarna i Fardume, Tingstäde och 

 Hejde träsk, hvilka delvis utgöras af gungflyn med Sphagna eller Amblystegier. — De 

 flesta myrar hafva nu kulturformationer. 



1 Omkring 5 m. hög. 



2 Se vidare: G. LlNDSTBÖM, Gotlands fiskfauna (i Gotl. läns hushållningssällskaps årsber. 1867). 



3 Se vidare: R. Sernander, Studier öfver den gotl. veget. utvecklingshistoria; C. A. Syl V AN, Gotlands 

 naturbeskaffenhet etc. (i Mosskulturföns tidskr. 1892, n:o 3). 



