SMIENS BANDLINGAR. HAND 



29. 



Bland dessa 55 arter hafva följande en ensidig utbredning på Gotland. 



Till östra va tu mwmidct ' höra: 



Limasvlia. ai/uatira, Utri.v.ularia neglvcta, Oenanthe Jistidosa (äfven n. v. vattenom 

 rådet i Bro), Nuphar luteum, Ranunculus Lingua (äfven n. v. vattenområdet vid Gul- 

 lauser myr och s. v. vid Lojsta), Myriophyllum verticillatum (äfven v. vattenområdet i Eskel 

 hem och Sanda), Hippuris vulgaris (äfven n. v. vattenområdet vid Lummelunda), Calli- 

 tric/w polymorpha (äfven n. v. vattenområdet), ./Jutomus amhMatvs (älven v., s. v. odi s. ö. 

 vattenområdena), Potamogeton alpina (äfven n. v. vid Bro och s. v. vid Lojsta), Sparga- 

 nium glomeratum, Lemna gibba. 



Till västra vattenområdet höra: 



Callitriche stagnalis, Potamogeton lucens, Isoetes lacustre. 



Till sydvästra vattenområdet: 



Potamogeton prcelonga. 



Det sydöstra vattenområdet har ingen karaktärsväxt. 



Till n. v. vattenområdet höra: 



Batrachium confervoides samt fyra endast i små rännilar i Visbytrakten förekommande 

 arter, nämligen Ranunculus ophioglossifolius, Nasturtium ojjicinale, Glyceria plicata, Cata- 

 brosa aquatica. 



Häraf ses, att det hufvudsakligen är de två vattenområdena på mellersta Gotland, 

 som hysa egna arter, samt att nära halfva antalet af de mest hydrofila arterna är in- 

 skränkt till mindre områden eller några få lokaler, hvadan spridning mellan de olika om- 

 rådena endast i ringa grad ägt rum. Då detta skett, förkommer arten ofta i de närmaste 

 delarna af angränsande områden (t. ex. Oenanthe, Ranunculus Lingua, Potamogeton alpina). 

 En sådan spridning behöfver ej förutsätta människans ingripande. En del arter kunna 

 visserligen hafva inkommit i så sen tid, att de ännu ej hunnit sprida sig till större delar 

 af ön. Detta torde dock vara undantagsfall, enär genom myrmarkers torrläggning natur- 

 förhållandena nu äro mindre gynnsamma för hydrofila växter än fordom; och då en stor 

 del af växtställena ligga nära eller öfver 30- meterskurvan på insidan af de båda större 

 hällområdena, där förhållandena äfven under landets partiella sänkning under Östersjöns 

 nivå varit mest gynnsamma, så häntyder den nuvarande utbredningen af ifrågavarande 

 växter snarare på en hög ålder inom området. 



Myriophyllum spicatum håller sig med en viss förkärlek till åarnas mynningar, så 

 att dess spridning kan äga rum med hafsströmmarnas och vågornas tillhjälp. Den har 

 också i likhet med hafsväxterna en mera allsidig utbredning. Myriophyllum verticillatum 

 däremot synes vara inskränkt till mellersta delen af ön och förekommer hufvudsakligen 

 kring öfre delen af Gothemsåns område. 



Samolus Valerandi växer ofta på kanterna och bottnen af åar, som om sommaren 

 uttorka; under en stor del af året äro rosetterna dock helt och hållet sänkta under vatten- 

 Då växten egentligen tillhör hafsstränderna, förutsätter ofvan nämnda förhållande en sprid- 

 ning uppför åarna, förmodligen genom vattenfåglar. 



1 Jfr den åtföljande kartan. 



