34 K. JOHANSSON, HUFVUDDRAGEN AF GOTLANDS VÄXTTOPOGRAFI OCH VÄXTGEOGRAFI. 



Till denna grupp kunna också räknas Liparis Loeselii och Malaxis monophyllos, ehuru 

 de äfven förekomma på mer än 40 m. höjd. Däremot äro Carex canescens och paradoxa 

 mera obestämda. 



Granskar man dessa växters utbredning utom Gotland, finner man, att alla de arter, 

 som tillhöra första gruppen, antingen äro rent nordliga eller åtminstone gå till svenska 

 Lappmarken. Andra gruppen innehåller däremot några mer sydliga former, och bland de 

 nordliga finnes en, Coralliorrhiza, som ofta sällskapar med alen, men troligen före denna 

 inkommit till Gotland. 



Anledningen till att de mer nordliga arterna företrädesvis hålla sig på öns högsta 

 punkter, kan ej gärna vara någon nu rådande klimatisk olikhet, alldenstund höjdskilnaderna 

 äro alltför ringa för att kunna utöfva någon märkbar inverkan på temperaturförhållandena. 

 Snarare borde afståndet från kusten tagas i betraktande. Men ej heller detta räcker till 

 att förklara förhållandet, ty en del af ofvannämnda växtlokaler ligga nära hafvet och 

 hafva således mildare vintrar än lägre belägna punkter längre in på ön. 1 Snarare hafva 

 Östersjöns nivåförändringar under den kvartära tiden varit bestämmande. Ett an märk - 

 ningsvärdt förhållande är det, att de högsta kända Ancylus-vallarna på Gotland ligga 42 

 in. ö. b., således endast en eller annan meter lägre än de myrar och träsk i Martebo, 

 Stenkyrka och Tingstäde, som utmärkas af en jämförelsevis nordlig vegetation, samt att 

 på mellersta Gotland, där en liknande vegetation förekommer på lägre nivå, äfven Ancy- 

 lus-vallarna gå mindre högt. Det synes därför högst sannolikt, att denna vegetation direkt 

 härleder sig från den, som förefanns på Gotland under någon af de närmast efter istiden 

 följande perioder, som af Sernander benämnas den arktiska och den subarktiska, men 

 att Ancjdus-sjön tillintetgjort de växtsamhällen af samma slag, som utan tvifvel före- 

 funnits mångenstädes på lägre nivå. Att så varit förhållandet, är beträffande en af de 

 ofvannämnda växterna (Empetrum nigrum) redan ådagalagdt, i det lämningar af denna 

 växt blifvit funna under Ancylus-vallar i Frö j el, Tofta och Yamlingbo. 2 



Ofvanstående förklaring af de nämnda växternas nuvarande förekomst på Gotland 

 kan likväl ej gälla de endast 7 m. ö. h. liggande holmarna i Fardunieträsk, hvilkas vege- 

 tation måste hafva uppstått i långt senare tid. 3 Såsom en bidragande orsak till upp- 

 komsten af de egendomliga växtsamhällena på dessa och liknande holmar är förut den 

 omständigheten anförd, att holmarnas läge skyddar mot kalkhaltiga svämprodukter. Att 

 första hufvud villkoret för hydrofila växtsamfund, riklig och jämn fuktighet, förefinnes, 

 säger sig själft. Holmarnas första, anläggning belyses af förhållandena på Durholmen i 

 Tingstädeträsk. Denna holmes norra del utgöres af ett i sjön uppstigande grund, hvars 

 norra sida i följd af isgången fortfarande visar en naken, stenig strand. De öfriga, mer 

 skyddade sidorna äro däremot omgifna af ett bälte af Cladium och Phragmites, innanför 

 hvilket ett gungny kunnat bildas, hvari bildning af Amblystegium-torf i mindre skala 

 pågår. Gungnyet vidgas småningom, då Cladiumtufvorna genom sin tyngd glida ut i 

 vattnet. Liknande förhållanden kunna iakttagas vid sidorna af de små Lojsta-träsken. 



1 Under klara vinternätter är temperaturen i det inre af Gotland ofta omkring 10° C lägre än vid Visby. 



2 Sernander, Stud. 



3 Sernander, op. eit. sid. 100. 



