HANDLINGAR. IlAM 



29. n:o I. 



II, 1 



mvid: 



i Storhc 



]|,M 



Dm 



•emot 



linnes 



ÖSt( 



ki-ii 



Ig -2 



1 m. Il 



tngi 



i Fardumeträsk fil] näg le] hvikr pä fastare underlag, Br obekant. 1 



it. midi emellan dentid holme öch stranden en annan holme af om- 

 pch L2 m. breddi som lirfgöres af élt, enligt hväd dé1 uppgifves, af 

 strandagarné För omkring hundra ar sedan hopvräkt stéhrös. Härpå förekomméi' riu endasl 

 Ptiiljaride sriårvegetation: 



Sorbus hi/brida (ömkr. ett dussin exemplar, det största 3—4 rri. högt), S. Aucu- 

 päriä (enstaka), Atiiuk glutihosä (enstaka, 8 in. hög), Betutä bäörqia ('■'> ni. hög), Plints 

 Abies (enst.), Juniperus communis, Vibunium Opulus, Rhähmus Frdngula, öirsium patu- 

 x/rc, Metitha äqiiätica, Siic'cisä pratensis, Menyanthes, Eysimächtä viilgans, Melampyrum 

 pratense, Angelica silvéstris, Peuceclanum pälustre, Parnassia paliistris, Éubiis saxatilis, 

 Pdh ut/Ila, erectd, Geum rivale, Spirced Ulmaria, Vicia (Jracca, Myrtillus nigra, Vaccinium 

 Vitis idwa, Pyrola rotundifolia, Empetrum nigrum, Epipactis palustris, Convallaria mdjalis, 

 Majanthemum bifolium, Luzida pilosa, Carex strida, Molinia coeruleä, Agrostis alba, Po- 

 li/st/fhum, IVielypteris'. Holmen omgifves delvis af Cladium och Phragmites, som dock 

 ännu sluta så tätt till hvarandra och till holmen, att plats ej finnes för någon Amhly- 

 stagium-veget&tion. Måhända kommer denna holme att inom en ej aflägsen framtid ut- 

 veckla sig' till större likhet med de Öfriffa. 



B. Kalkkärrens växter. 



Dessa kärr äro belägna nedanför afsatser af hällområdena eller nedanför eller emellan 

 vallformiga aflagringar af strandgrus och hållas ständigt genomdränkta af det oupphörligen 

 framsipprande vattnet. I följd häraf håller sig också temperaturen under sommaren täm- 

 ligen låg, men om vintern omkring 0° C, så att kärren sällan tillfrysa. Denna omstän- 

 dighet gör, att växtsamhällena på dessa lokaler bestå af en egendomlig blandning af 

 nordliga och sydliga arter, bland hvilka flera af Sveriges raraste växter ingå. Bristen på 

 humussyror samt den ymniga afsättningen af bleke äro också utmärkande drag hos kalk- 

 kärren. De Amblystegium-arter, som trifvas här, äro helt andra, än torfmossarnas och de 

 vanliga myrarnas, såsom Amblystegium filicinum, glaucum och falcatum. 



Kalkkärren förekomma på alla nivåer, mest på västra sidan af ön t. ex. i Stenkyrka, 

 mellan Lummelunda, Visby, Klinte och Fröjel. 



De för dem egendomliga arterna äro särskildt: 

 Bartsia. alpina, 

 Euphrasia salisburgensis, 

 Pingidcida alpina, 

 Tofieldia calyculata, 

 Juncus obtusijiorus, 

 Schoenus nigricans, 

 Equisetum tenellum, 



1 Jfr dock L. KOLMODIN i 2:a uppl. af Om Gotlands fiskar af G. Lindström, sid. 6. 



