36 K. JOHANSSON, HUFVUDDRAGFN AF GOTLANDS VÄXTTOPOGRAFI OCH VÄXTGEOGRAFI. 



Hit höra ock Pinguicula vulgaris, Primula farinosa, Orcliis incarnata, Epipactis 

 paliistris, Schoenus ferrugineus, Eriophorvm latifolium, Care.vjlac.ca, Sesleria coerulea m. fl., 

 som dock förekomma allmänt äfven på andra fuktiga ställen. 



De ofvannämnda sju arterna hafva mycket olikartad utbredning i Europa. Bartsia, 

 Pinguicula alpina och Equisetum tenellum förekomma endast i södra eller mellersta Europa 

 samt i norra Skandinavien; Euphrasia och Schoenus nigricans äro öfvervägande sydliga 

 (ehuru de äfven förekomma i s. eller v. Norge); Toficldia är öfvervägande östlig och 

 Juncus obtusiflorus tillhör västra Europa. 



Alla utom Bartsia förekomma på Gotland ej blott på n. och s. hällområdena, utan 

 äfven, fast mindre allmänt, på den emellan dem belägna depressionen. Några slutsatser 

 rörande dessas invandring till Gotland kan således svårligen dragas ur deras nuvarande 

 utbredning på ön. 



Säkert är dock, att kalkklipporna äfven under ett ganska torrt klimat lämna till- 

 räckligt med vatten för att kunna underhålla ett kalkkärr, och att äfven mycket små om- 

 råden, såsom Karlsöarna, äga källor, som ej utsina under sommaren. I öfverensstämmelse 

 härmed är det också möjligt, att hithörande växter vid Östersjöns nivåförändringar efter 

 hand valt nya ståndorter och sålunda vid strandliniens negativa förskjutning vandrat ut 

 till kärren nära hafvets nivå. 1 



En bland dessa växter, Juncus obtusiflorus, är synnerligen märklig. Det har ej 

 lyckats förf. att ens efter de varmaste somrar eller under de blidaste höstar rinna mogen 

 frukt af densamma. 2 Likväl förekommer den på inånga ställen från Fleringe till Sundre 

 och ej sparsamt. Att den inom samma kärr kan sprida sig på vegetativ väg, är helt 

 säkert. Men en förflyttning af de djupt liggande rotstockarna från ett kärr till ett annat 

 är ej tänkbar, åtminstone ej i större skala. Ej heller är det troligt, att denna växt fram- 

 för alla andra skulle t. ex. genom flyttfåglar oupphörligen medels frön införas från västra 

 Europa. Det återstår då endast en antaglig förklaring af dess stora spridning på Gotland, 

 nämligen att växten utgör en relikt från en tid med varmare och med västra Europas 

 mer öfverensstämmande d. v. s. fuktigare klimat. Ett sådant har, enligt hvad man af 

 flera omständigheter kan sluta, 3 råd t under en del af Litorina-tiden, den atlantiska peri- 

 oden. 4 Alla förhållanden häntyda således på att växten inkommit och spridt sig under 

 denna tid. 



C. Öl 'riga sumpväxter. 



Företrädesvis växande på ett underlag af viss kemisk och fysisk beskaffenhet äro 

 bland de återstående sumpväxterna följande. 



1 Jfr SERN., op. cit. s. 7G etc. 



2 Sommaren 1895 utvecklades dock några mogna frukter i Otliem. Med frön, som benäget tillsändes 

 förf. af M. ÖSTMAN, anställdes groningsförsök. Af 600 frön grodde blott G. De flesta voro för öfrigt tunna 

 och synbarligen odugliga. Ej ens efter denna gynnsamma sommar utbildades vid Visby någon mogen kapsel. 



3 NATHORST, Jordens Historia s. 1070. 



4 SERN., Stud. 



