38 K. JOHANSSON, HUFVUDDRAGEN AF GOTLANDS VÄXTTOPOGRAFI OCH VÄXTGEOGRAFI, 



smärre sandaflagringar, utmärkas af sådana växter som Plantago Coronopus, Eryngium, 

 Bupleuntm, Halianthus, Polygonum Raji, Salsola, Triticum junceum, Elymus arenarius, 

 Psamma armaria, Phleum arenarium, hvilka antingen äro mer sällsynta på östra sidan 

 eller t. o. m. saknas där. Då emellertid vidsträckta sandaflagringar (äfven flygsand) finnas 

 äfven på östra sidan, i synnerhet mellan Östergarn och Ardre samt i de små vikarna i 

 Hamra och Vainlingbo, så synas därjämte andra orsaker hafva medverkat till dessa växters 

 allmännare förekomst på västra sidan. En af orsakerna är säkerligen den lifligare trafiken 

 till de i ofvannämnda vikar liggande hamnar och fisklägen. 



Östra sidan samt vissa delar af den sydvästra erbjuda på sina långgrunda stränder, 

 där sanden är uppblandad med finare slam, lämpliga växtplater för Ariemisia maritima, 

 Balimus pedunculatus, Salicornia, Siiceda, äfvensom på mer steniga och gräsbeväxta 

 ställen Carex extensa. I skyddade vikar trifvas dessutom A st er Tripolium, Alopecurus 

 *nigricans, Scirpus *Taberncemontani och maritimus, af hvilka den sistnämnda endast är 

 funnen på östra sidan. 



Några af strandväxterna hafva inkommit i senare tider. Astragalus danicus har 

 uppenbarligen med barlast införts till Klintehamn; Silene viscosa, som af Sernander på- 

 träffats vid Stora Karlsö, har förut ej varit sedd på denna mycket besökta plats; slutligen 

 uppträder Lepidium latifolium vid några hamnplatser, såsom vid Visby, där den utkommit 

 från en trädgård. Crambe maritima har först under de senare åren blifvit bemärkt, men 

 då på flera ställen, hvarför det. ser ut, som den skulle hafva benägenhet att sprida sig, 

 såsom förhållandet är i sydvästra Finlands skärgård. 1 



Om man ytterligare undantager Glyceria baltiea samt de vicl klippstränder sällsynt 

 förekommande Angelica litoralis och Cochlearia danica, så äro de återstående strandväxterna 

 spridda utefter hela kusten. Några gå dessutom långt upp i strandängarna eller före- 

 komma in på ön, såsom Erythrcea pulchella och E. vulgaris, hvilken sistnämnda knappt 

 förhäller sig som strandväxt, alldenstund den är tämligen allmän vid försumpningar; Tri- 

 folium fragiferum följer Gothemsån upp till Dalhem och träffas äfven på andra ställen 

 långt från stränderna; Plantago maritima är sedd i Follingbo, Roma o. s. v., men är 

 framför allt ymnig på södra halföns hedar, som i mycket påminna om strandängar, och 

 som vid häftigare stormar öfverstänkas af saltvatten från bränningarna vid kusten. Äfven 

 Phleum arenarium kan förekomma rätt långt in på ön, såsom på sandfält i Eskelhem och 

 Hafdhera. 



Mesofyter. 

 V. 



De växter, hvilkas förekomst på Gotland förutsätter människans ingripande eller 

 hyilkas utbredning åtminstone är i hög grad beroende på jordens kultur, kunna indelas 

 i åkrarnas, ruderatplatsernas och kulturgränsens växter. 



1 P. Hj. OLSSON i Botaniska Notiser 1895 s. 204. 



