50 K. JOHANSSON, IIUFVLTDDRAGEN AF GOTLANDS VAXTTOPOGRAFJ OCH VÄXTGEOGRAFI. 



och florentinum 1 samt Auricida glest spridda. Men de öfriga Piloselloiderna ingå äfven 

 i ängarnas vegetation. Till de öppna strandvallarnas och klippornas växter höra bland 

 Hieracia vidgata nästan alla former af gruppen subccesia och ccesia, hvaremot subvulgata 

 och vulgata x i allmänhet trifvas på gräsbeväxt mark i ängar och skogar. 



Granskar man de petrofila växternas utbredning på Gotland, finner man, att flera 

 äro inskränkta till södra delen (Lactuca quercina, Adonis, Corydalis läxa, Dentaria, Ery- 

 simum hieraciifolium,' 2 Coronilla, Mercurialis perennis, Aspidium aculeatum, Scolopendrium). 

 Några finnas blott på norra delen (Pragopogon crocifolius, Hieracium-fovmer, Sedum 

 boloniense, Sclerochloa rigida) eller företrädesvis på norra delen {Anemone silvestris, Silene 

 maritima fi, Arenaria c/othica). På både norra och södra delen, men ej på mellersta, 

 finnas ett par af träskhedarnas Hieracium-fovmer, Pulsatilla paténs, Helianthemum Fumana, 

 Ulmus montand). Några af dessa hafva rätt vidsträckt utbredning inom sina respektive 

 områden, hvarför man måste anse, att icke klimatiska faktorer eller bristen på lämpliga 

 lokaler utan mellersta Gotlands skogsområde hindrat dem att sprida sig från det ena häll- 

 området till det andra. En vidsträcktare utbredning hafva däremot flera arter, som följa 

 strandklipporna, men undvika de inre delarna af ön, t. ex. Artemisia rupestris, Scabiosa 

 Columbaria, Cynanchum Vincetoxicum (dock äfven i Linde, Etelhem, Hejde etc), Globu- 

 laria vulgaris, Aquilegia vulgaris (äfven förvildad i det inre af ön), Berberis vulgaris, 

 Draba incana, Geranium lucidum, Sorbus Aria och fennica, Potentilla collina, Schedo- 

 norus sterilis. 



På sydligaste halföns hällområde hafva följande eljest tämligen spridda petrofila 

 växter ej blifvit anträffade: Senecio Jacobcea, Solidago, Scabiosa, Columbaria, Anemone 

 silvestris, Geranium columbinum och lucidum, Sedum rupestre, Arctostaphylos, 3 Poa alpina, 

 Melica ciliata, Calamagrostis varia. Orsakerna till att en del af hällmarkernas växter 

 äro uteslutna från detta område torde vara dels ståndorternas alltför stora enformighet 

 och exposition för vinden, dels svårigheter för spridning från det öfriga Gotland. Samman- 

 hanget med detta förmedlas nämligen genom det smala näset vid Öja och Fide, hvars 

 sandaflagringar norr ut fortsättas med smärre afbrott nästan ända till södra hällområdet. 

 Afven tiden torde spela någon roll. Enär större delen af halfön ligger lägre än 15 m. 

 öfver hafvet och högsta punkten, som befinner sig längst ned i söder, blott ligger 37 m. 

 öfver hafvet, så hör denna trakt till dem, som senast höjt sig ur hafvet, och florans ut- 

 vandring till halfön har således ej kunnat pågå under någon relativt taget lång tid. 



Vid Klinte och Fröjel synas också åtskilliga bland hithörande växter saknas. Cynan- 

 chum, Globidaria, Helianthemum Fumana, Arenaria gothica, Potentilla collina, Sorbus 

 Aria, Poa alpina äro ej bekanta därifrån, och Arctostaphylos är åtminstone sällsynt. I 

 motsats härtill hyser Ostergarnstrakten nästan alla Gotlands petrofila växter. Om lokala 

 förhållanden, tätare skogväxt vid Klinte eller andra orsaker ligga till grund för denna 

 olikhet, är ovisst. 



1 Efter den begränsning, som gifvits dessa arter och grupper i UäHLSTEDTS Bidrag till sydöstra Sveriges 

 Hieracium flora. 



ä Till Martébo och Lokrame är denna växt troligen införd vid myrarnas torrläggning. 



3 Att Arctostaphylos fordom funnits i trakten har påvisats af SERNANDER, som funnit fruktstenar i torf, 

 öfverlagrad af Ancylns-bildningar. (SERN., Stud. sid. 45.) 



