K. JOHANSSON, IIl'FVl'I)DKAGKN AF GOTLANDS VA XTTi )L'()G KAFI OCII VAXTGEOGKAFI. 



IX. 

 Sandväxter. 



Redan i det föregående äro flera psainmofila arter upptagna bland t. ex. strändernas 

 och skogarnas vegetation. Det återstår nu att uppräkna de i allmänhet xerotila arter, 

 som ej lämpligen kunna inordnas under någon af de föregående grupperna, i det att som- 

 liga äro så utprägladt psainmofila, att de ingå i helt olikartade växtsamfund, om blott 

 underlaget består af lös sand, men utträngas, så snart en sluten växtformation uppstår. 

 De sistnämnda förhålla sig sålunda som kolonister men bibehålla sig mycket längre i 

 synnerhet på flygsand, som behöfver långa tidrymder för att beklädas med samman- 

 hängande växttäcke. 



Flera grupper kunna urskiljas. 



A. På de torra och öppna sandfälten trifvas följande arter, som motsvara de psain- 

 mofila halofyterna men i motsats mot dessa äro oberoende af eller undvika salthaltig jord. 



Gnaphalium arenarium, i l 



filago montana 

 » minima 



Hypocheeris radicata, i? 



Jasione montana 



Myosotis stricta 



Veronica verna 



Androsace septentrionalis 



Arabis Thaliana 



Viola rupestris (äfven på ör) 

 » tricolor ff. 



Dianthus deltoides 



Holosteum umbellatum (ofta på stränder) 



Spergidaria campestris (mest på sandiga stränder) 



Oenothera biennis (äfven ruderatväxt), i 



Vicia lathyroides (stundom i gräsmatta) 



Trifolium filiforme (d:o) 



» arvense (d:o) 



Scleranthus perennis, i? 



Rumex thyrsiflorus (äfven kulturgränsen), i 

 » Acetosella 



Carex ericetorum (äfven i gräsmatta) 

 » arenaria (äfven strandväxt) 



Airopsis caryophyllea 



» prwcox (stundom i gräsmatta) 



Corynepkorus canescens. 



1 Tecknet i utmärker här, att växten sannolikt blifvit införd g-enom kulturen. 



