ICONQL. SV. VKT. \k \ di:m i i:ns HANDLINQAlt. hand 29. \:<> I. SI 



Vegetationslinj er. 



På grund af Gotlands liVge långt från oragifvande fastland och större öar är klimatet 

 utprägladt maritimt. Flera af västra Europas för hafsklimat afpassade växter finna därför 

 sin ostgräns på Gotland. Då dessa arter till stor del hafva sin nordgräns i västra eller 

 södra Norge, kommer vegetationslinjen i sin helhet dock att utgöra en nordostgräns. 



I afseende på nederhördsförhållandena afviker likväl Gotland betydligt från Europas 

 västkust. Till följd af öns läge öster om sydsvenska fastlandet och norr om en stor 

 kontinent, blifva de fuktiga vindarna från Atlanten uttorkade, innan de nå Gotland. 

 Också är nederbörden på Gotland, såsom redan nämnts, ganska ringa eller blott 472 mm. 

 i medeltal för åren 1860 — 1890, så att få orter i södra Sverige äro i detta afseende så 

 illa lottade. Dessutom är denna nederbörd ojämnt fördelad, så att månaderna april, maj 

 och juni få resp. blott 20,2 mm., 27,3 mm. och 29,5 mm. På ingen annan station 1 i 

 södra Sverige är nederbörden så liten under dessa månader, och på ingen annan station 

 i hela Sverige 1 är nederbörden för juni så liten som på Gotland. 



Till följd af detta förhållanden måste på vissa torra ståndorter allt vegetativt arbete 

 fördelas på två fuktigare perioder, åtskilda af en torr sådan. Efter snösmältningen finna 

 nämligen växterna äfven på torrare ståndorter tillräcklig fuktighet i jorden för att vara 

 sk) T ddade mot torkan i april och maj, men ej så under juni, då solhettan förbränner allt, 

 som ej är särskildt utrustadt till skydd mot för stark transspiration. Liknande förhållan- 

 den äga rum på Öland 2 och sannolikt äfven på de siluriska öarna utanför Livland och 

 Estland. Många för stäpper afpassade växter finna därför lämpliga lifsvillkor på dessa 

 öar, men ej på Sveriges fastland. Dessa arters vegetationslinje öfver Gotland blir alltså 

 en nordvästgräns. 



Många arter, hvilka såsom eken fördraga både hafsklimat och kontinentalklimat^ 

 hafva en nordlig vegetationsgräns. Ehuru eken själf ej ingår bland de arter, hvilkas 

 nordliga vegetationslinje går öfver Gotland, höra flertalet bland sådana arter likväl till 

 hvad som plägar betecknas med namnet ekfioran. 



De arter, som i likhet med boken fordra insulärt klimat eller däremot svarande 

 kompensering genom högre värmegrad, erhålla som bekant en mot öster fallande vegeta- 

 tionsgräns. Vegetationslinjen måste därför, om den utgår från södra Norge, passera öfver 



Bland de 29, som upptagas af HAMBERG i J. F. NYSTRÖMS handbok i Sveriges geografi. 



J. Erikson, i Bot. Not." 1895. 



, Sv. Vet. Akad. Handl. Band 29. N:o 1. 



