K. JOHANSSON, nUFVUODRAGKX AF GOTLANDS VÅXTTOH >GRAFI OCH VAXTGEOGRAFT. 



Anmärkningar rörande florans invandring, spridning m, m. 



Af de jämförande växt-listorna framgår det, huru mycket större likheten är mellan 

 Gotlands och Ölands floror än mellan Gotlands och silurområdets på andra sidan Öster- 

 sjön. Detsamma gäller vid en jämförelse med Ösels flora i st. f. hela det nämnda silur- 

 områdets. Redan häraf synes det sannolikt, att Gotlands och Ölands floror hafva haft 

 samma invandringsvägar och att dessa ledt i nordlig eller nordostlig riktning. Att ej 

 någon nämnvärd invandring ägt rum omedelbart från Östersjöns östra stränder, framgår 

 dessutom däraf, att västliga vegetationsgränser knappt förekomma på Gotland. Hade land- 

 förbindelse efter istiden ägt rum med Ösel och det närbelägna fastlandet, så skulle säker- 

 ligen antalet af de arter, som öfver bryggan invandrat till Gotland utan att nå längre, 

 varit större än antalet af dem, som hunno längre västerut, och följaktligen borde flera 

 vegetationslinjer utgöra västgränser. För längesedan har F. W. C. Aeeschoug x visat,' 

 att många gotländska arter saknas i Danmark och Skåne, och att sådana arter torde haft 

 andra in vandrings vägar än öfver Sveriges nuvarande fastland. Visserligen kunde den 

 invändningen göras, att denna Östersjöflora fordom funnits äfven i Skåne och Danmark, 

 men att den sedermera utdött. De senare årens talrika och noggranna undersökningar 

 af torfmossar, kalktuffer etc. motsäga dock ett sådant påstående. Det kan således anses 

 sämligen säkert, att Gotlands flora till allra största delen invandrat öfver södra och syd- 

 västra Östersjöländerna, men att en del arter därvid icke passerat Danmark eller sydligaste 

 delarna af Sveriges nuvarande fastland. För de sistnämnda arterna har en invandringsväg 

 öfver Öland varit den lättaste, ehuru många torde hafva kommit direkte till Gotland 

 (t. ex. sådana som saknas på Öland). Men äfven åtskilliga bland de arter, som nu finnas 

 i Skåne och Danmark, kunna ju liksom de förra hafva inkommit till Gotland utan att 

 taga omvägen öfver Danmark. Särskildt gäller detta om ekfloran, hvilken såsom mera 

 kontinental tidigare anlände till södra Östersjökusten än till de danska öarna. 



En del geologer hålla det ej för osannolikt, att Östersjöns nivå vid något skede 

 efter istiden varit så låg, att fast land söderut förenat Gotland, Öland och Skandinaviska 

 halfön. I sådant fall kan, såsom Östersjöns nuvarande djupförhållanden visa, på sin höjd 

 en smal ränna hafva skilt detta sammanhängande land från norra Tyskland. Inga bevis 

 finnas dock för en så betydande negativ förskjutning af strandlinjen. Men att Gotland 

 efter istiden legat något högre än nu, har blifvit påvisadt af Sernander 2 , som likväl ej 

 anser, att denna landhöjning varit nog stor för att synnerligen mycket minska Östersjöns 

 bredd söder om Gotland. 



1 Bidrag til) den skandinaviska vegetationens historia. (I Lunds universitets årsskrift f. 1866.) 



2 — , Studier öfver den gotl. veget. utvecklingshistoria sid. 11. 



